Title: הלכות ריבית / ריבית
Tags: ריבית ריבית_במכר סימן_קס ברית_פנחס פסיקה החזרת_ריבית סימן_קסא משכנתא סאה_בסאה סימן_קעה סימן_קעג סימן_קסב ריבית_קצוצה_ואבק ריבית_בשכירות סימן_קעב סימן_קעו טרשא מכר_החוזר ריבית_בגוי סימן_קסו פסיקה_בהוזלה סימן_קע ערב ריבית_דברים סימן_קסג ריבית_מאוחרת סימן_קנט ריבית_שאינה_מהלווה_למלווה הלווהו_על_חצרו ריבית_ביתומים

שאלה: האם מותר להלוות בריבית לישראל מומר?
תשובה: לדעת השו"ע: מותר.
 לדעת הרמ"א: יישמט ממנו. [ואם אינו יכול- ילווה לו בריבית.]
טעם הדין: הראשונים נח' בדינו: לדעת רש"י אסור משום שישראל אע"פ שחטא ישראל הוא. אך הטור מתיר משום שאין אנו מצווים להחיותו. והרמב"ן מתיר מטעם אחר, משום שאין הוא נקרא אחיך. [ועי' ברעק"א שכ' נפק"מ בין הטור לרמב"ן במסור דחשיב אחיך ונהרג מטעם רודף, עיי"ש.]
מקור: שו"ע קנט, ב

שאלה: האם יש איסור בזמננו להלוות לגוי בריבית
תשובה: אין שום איסור
טעם הדין: אע"פ שמבואר בגמ' (ב"מ ע:) שאסור מדרבנן להלוות לגוי, ומ"מ מותר בכדי חייו, ולת"ח שלא ילמד ממעשיו מותר אפ' להתעשר. אעפ"כ נהגו היום היתר בזה לכל, והטעם בזה כ' הטור משום שא"א לנו להשתכר בשום משא ומתן אם לא נישא וניתן עמהם, ולא שייך שמא ילמד ממעשיו יותר משאר משא ומתן.
מקור: שו"ע קנט, א

שאלה: האם מותר ללוות מישראל מומר בריבית?
תשובה: אסור
טעם הדין: משום שהמומר ודאי מצווה באיסור ריבית. [וכ' רעק"א דלפי הטור עובר בלא תשיך וגם בלפני עיור, אך לפי הרמב"ן רק בלפני עיור כי אין הוא נקרא אחיך.]
מקור: שו"ע קנט, ב

שאלה: האם מותר ללוות ולהלוות לכותים בריבית?
תשובה: לדעת השו"ע: מותר להלוות ואסור ללוות.
לדעת הש"ך: מותר ללוות ולהלוות.
טעם הדין: לדעת השו"ע דינם כמומרים, אך לדעת הש"ך עשאום כגויים גמורים. [והתפארת צבי כ' דאע"פ שעשאום כגויים גמורים כגון
לענין קידושין, מ"מ מי התיר להם המצוות, ואסור ללוות מהם בריבית, וכדעת
השו"ע]
מקור: שו"ע קנט, ג; ש"ך סק"ה

שאלה: האם מותר ללוות או להלוות לקראים בריבית?
תשובה: לדעת השו"ע: אסור ללוות להלוות.
לדעת הש"ך: אסור ללוות ומותר להלוות.
טעם הדין: השו"ע פוסק כהרמב"ם שדינם כתינוקות שנשבו שאין דינם כמומרים, אך הש"ך כ' דבזמננו הם הרשיעו טפי ודינם כמומרים.
מקור: שו"ע קנט, ג

שאלה: האם מותר להלוות ליהודי חילוני בריבית?
תשובה: אסור
טעם הדין: א. דינו כתינוק שנשבה שאסור להלוותו בריבית. ב. מומר לתאבון אסור לכל הדעות. ג. גם במומר להכעיס הש"ך מחמיר אא"כ יצא מהכלל.
מקור: ריבית הלכה למעשה ב, ח

שאלה: כמה לאווים עובר המלווה בריבית?
תשובה: ששה לאווים
טעם הדין: א. את כספך לא תתן בנשך. ב. ובמרבית לא תתן אכלך ג.
לא תהיה לו כנושה ד. אל תקח מאתו נשך. ה. לא תשימון עליו נשך ו. לפני עור.
מקור: שו"ע קס, א; גיליון רעק"א שם

שאלה: באיזה איסור עובר הלווה בריבית?
תשובה: בריבית דאורייתא: "לא תשיך" (ב' לאווים), "לפני עיוור".
בריבית דרבנן: "לפני עיוור".
טעם הדין: הראשונים מדייקים מהסוגיא דרב עיליש (ב"מ סח:) שברבית דרבנן אין איסור אלא על המלווה, אבל על הלווה אין איסור. דאיתא התם דרב עיליש שהיה הלווה, אמרינן עליו "איסורא לאינשי לא ספי", ומשמע דלדידיה ליכא איסורא. וכן הובא ברמ"א להלכה.
מקור: שו"ע ורמ"א קס, א

שאלה: באיזה איסור עוברים העדים?
תשובה: "לא תשימון", ואם לא היה נעשה האיסור בלעדיהם גם "לפני עיוור".
מקור: שו"ע קס, א; גמ' ותוס' ב"מ עה:

שאלה: באיזה איסור עובר הערב?
תשובה: "לא תשימון", ואם לא היה מלווה בלעדיו- גם באיסור "לפני עיוור".
מקור: שו"ע קס, א; גמ' ב"מ עה: ותוס' שם

שאלה: באיזה איסור עובר הסופר?
תשובה: "לא תשימון" ואם לא היה מלווה בלי שטר גם "לפני עיוור".
מקור: ש"ך קס, סק"א

שאלה: המתווך הלוואה בריבית לחברו, באיזה איסור עובר?
תשובה: "לפני עיוור"
מקור: ש"ך קס, א

שאלה: האם מותר ללוות או להלוות בריבית לבניו ובני ביתו שאינו מקפיד עליהם ונותן להם במתנה?
תשובה: אסור
טעם הדין: אפ' באופן שודאי הכל מתנה ואין ריבית, אסור משום דלמא אתי למסרך.
[הרחבה: יש שפירשו (דרישה) את דברי הגמ' שהאב מלווה לבנים בריבית, ואע"פ שלא יטול מהם ריבית או שיחזיר מיד, מ"מ אסור משום דלמא אתי למיסרך. ויש שפירשו (ט"ז, ש"ך, וכן משמע לשון הרמב"ם והטושו"ע) שהאב לווה בריבית מהבנים, ואע"פ שנותן להם הריבית במתנה גמורה, ואנן סהדי דאין כאן ריבית כלל, מ"מ אסור מטעם הנ"ל. ולהלכה תרווייהו איתנהו, וכמש"כ בנקודות הכסף.]
מקור: שו"ע קס, ח

שאלה: האם יש איסור "לפני עיוור" ללוות מיהודי שהיה מלווה בלא"ה ליהודי אחר?
תשובה: לדעת הפני משה: אין איסור "לפני עיוור". [אך יש איסור מסייע - פת"ש]
לדעת המשנה למלך: יש איסור "לפני עיוור".
טעם הדין: לדעת הפני משה, אין בזה איסור לפני עיור, דדמי לחד עברא דנהרא. אך המל"מ נקט שכיון שהאיש האחר היה עובר בלפני עיור, אז גם הוא עובר בלפני עיור, ולא דמי לחד עברא דנהרא. עוד טעם לאסור כ' המל"מ משום שמא היה חוזר בו הלווה השני ולא היה לווה. [ובמקום שיש מצווה, כ' הפת"ש דנראה דכו"ע מודו דשרי, כי הלווה לא היה עובר על לפני עיוור, וגם אין לחשוש שיחזור בו]
מקור: פת"ש קס, א

שאלה: האם מותר לתת ריבית לפני ההלוואה או לאחר הפרעון [-ריבית מוקדמת ומאוחרת], אם כוונתו לשם ריבית אך אינו מפרש זאת?
תשובה: לדעת השו"ע: אסור.
לדעת הרמ"א: מותר.
הכרעת שו"ע הרב: ראוי להחמיר לכתחילה.
טעם הדין: השו"ע פוסק כדעת הרמב"ם שגרס "בשביל שילווהו" בגוף שלישי, שהכל תלוי בכוונתו ולא בפירוש דבריו. אך הרמ"א פוסק כהראשונים שגרסו "בשביל שתלווני" שדווקא במפרש אסור. ובמתנה מרובה הוא כמפרש (סמ"ג). ואמנם הש"ך נקט שאם כוונתו לריבית גם הרמ"א אוסר, אך הט"ז מתיר גם בזה, וכן הוכיח רעק"א לדינא.
מקור: שו"ע ורמ"א קס, ו; ריבית הלכה למעשה ג, ג, והערה כב.

שאלה: התנאים להתיר לכתחילה ריבית קודם ההלוואה או לאחר הפרעון [-מוקדמת ומאוחרת] (3 תנאים):
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
ג. ‫[...]‬
A: ‬שלא יהיה מפרש‫; ‬שלא יהיה מתנה מרובה‫; ‬לכתחילה: שלא יכוון לשם ריבית‫
טעם הדין: א. כך מפורש במשנה (עה:) לאיסור.
ב. כ"כ הטור (קס) בשם סמ"ג, דחשיב כמפרש.
ג. לדעת הרמב"ם והשו"ע הדבר אסור, אך לדעת הרמ"א שרי [והדבר תלוי בגרסת המשנה, "ע"מ שתלויני" או "ע"מ שילווהו"], וכ' השו"ע הגר"ז דלכתחילה יש להחמיר כדעת השו"ע, ומעיקר הדין שרי.
מקור: ריבית הלכה למעשה ג, כה

שאלה: האם מותר לתת מתנה מרובה זמן מופלג לאחר ההלוואה או לפניה?
תשובה: מותר, ובלבד שלא יפרש לו שזה ריבית.
טעם הדין: כך הוכיח הבית יוסף מהגמ' (גיטין כ:) באותו זקן שהיה מלווה לבני העיר. וכ' הש"ך דבמפרש אסור.
מקור: ש"ך קס, י

שאלה: האם מותר להוסיף יותר בשעת הפרעון בלי לפרש שזה ריבית?
תשובה: בהלוואה: אסור.
במכר: מותר.
טעם הדין: בגמ' (עג:)  איתא דהיו מוסיפין לרבינא טפי כופיתא, אך הרא"ש כ' דבדרך הלוואה אסור דחמיר מריבית מאוחרת כי הוא עדיין חייב לו, והא דרבינא מיירי בדרך מכר. [או לאחר שפרע לו] וכ' היד אברהם דמתנה מרובה הוא כמפרש דאסור לכו"ע.
וכל זה להוסיף סחורה, אבל להוסיף כסף: להש"ך מותר, לרעק"א אסור.
מקור: שו"ע ורמ"א קס, ד

שאלה: התנאים להתיר להוסיף יותר בשעת הפרעון (4 תנאים):
א. ‫‬חוב מחמת מקח ולא מחמת הלוואה.‫‬
ב. ‫‬שאינו מפרש לו שזה ריבית.‫‬
ג.‫‬מתנה מועטת.‫‬
ד. ‫‬לכתחילה: תוספת במקח עצמו, ולא כסף או מתנה אחרת.‫‬
טעם הדין: א. רמ"א קס, ו.
 ב.שו"ע שם. [ואף אם מכוון לריבית שפיר דמי, משום דבדרך מכר לא גזרו אם לא נראה הדבר כריבית. שו"ע הרב]
 ג. יד אברהם.
 ד. מח' הש"ך ורעק"א.
מקור: ריבית הלכה למעשה יא, ב-ג

שאלה: האם מותר "להבליע" כסף של ריבית בזמן הפרעון?
תשובה: אסור
טעם הדין: הט"ז והב"ח נוקטים שאם הבליע הכל ביחד שרי, כדאיתא בחו"מ רל"ב, ורק אם הוסיף לו קצת בנפרד אסור. וכעי"ז היקל הדרישה דאין אסור אלא אם אומר בפירוש שיש יתרון רק שלא הזכיר שהוא מחמת הריבית. אך הש"ך אוסר בכל גווני, והא דחו"מ מיירי באופן המותר כגון מכר. והחוו"ד תירץ שלאחר שקיבל אינו צריך להחזיר משום דהוי ריבית מאוחרת.
מקור: ש"ך קס, ד

שאלה: האופנים שאסור לתת למלווה דברים שאינם מחמת ההלוואה [-"רגיל"] (4 אופנים):
א. ‫‬אם מתכוון לתת בגלל ההלוואה, וכ"ש אם הוא מפרש.‫‬
ב. ‫‬ מילתא דפרהסיא.‫‬
ג. ‫שימוש שלא מדעתו.‫‬
ד. ‫‬בשעת פרעון ממש.‫‬
טעם הדין: א. אין זה רגיל.
ב. וג. (שו"ע קס, ד)
ד. שו"ע הרב, דחמיר טפי.
מקור: ריבית הלכה למעשה ה, ב

שאלה: התנאים להיתר תלמידי חכמים לתת ריבית (5 תנאים):
א. ‫‬שגם הלווה וגם המלווה יהיו ת"ח.‫‬
ב. ‫‬רק בדברי מאכל ולא בכסף.‫‬
ג. ‫‬עד חומש ולא יותר.‫‬
ד. ‫‬[לדעת השו"ע: דווקא שלא התנו מראש. והרמ"א חולק ומתיר.]‫‬
ה. ‫‬שלא ירגילו בכך.‫‬
טעם הדין: יש להמליץ כאן את מש"כ החפץ חיים בענין היתר אפי תלתא, דהנך רואה כמה היתר זה דחוק, וקשה לסמוך עליו להלכה, דכמעט א"א שיתמלאו כל תנאי ההיתר.
מקור: שו"ע ורמ"א קס, יז

שאלה: איזה ריבית התירו ליתומים ליטול?
תשובה: כל ריבית שהיא מדרבנן - "אבק ריבית".
טעם הדין: הרשב"א הסתפק אם דווקא קרוב לשכר מלהפסד שרי או כל ריבית דרבנן, אך הרא"ש והרמב"ם התירו בכל ריבית דרבנן, וכן פסק השו"ע.
מקור: שו"ע קס, יח

שאלה: האם מותר לאלמנה ליטול ריבית דרבנן?
תשובה: אסור
טעם הדין: הבית יוסף מסיק לאיסור משום שאינה עדיפה משאר נשים שאינן יודעות להתעסק.
מקור: ט"ז קס, יד; בית יוסף

שאלה: האם ילד שאין אביו רוצה להתעסק בשלו יכול ליטול ריבית דרבנן כמו יתום?
תשובה: אסור
מקור: ש"ך קס, כט; בית יוסף

שאלה: עד איזה גיל נחשב יתום שמותר לו ליטול ריבית דרבנן?
תשובה: כל זמן שאינו יודע לעסוק בשלו כשאר אנשים.
טעם הדין: כך נפסק להלכה כתרומת הדשן, ודלא כמהרי"ל שהתיר רק עד י"ג שנה.
מקור: רמ"א קס, יח

שאלה: האם ההיתר להלוות מעות יתומים הוא דווקא בפני בי"ד?
תשובה: אפ' שלא בפני בי"ד
טעם הדין: דעת רש"י שההיתר הוא מפני שהפקר בי"ד הפקר, ולכן צריך בפני בי"ד. אך הרא"ש מפרש הטעם שנותנים בבי"ד כי היכי דליהוי אימתא דבית דין עליה. וכן פסק הרמ"א.
 [דהא אם נחמיר כן, צריכים בי"ד חשוב, ואין לנו האידנא, לכן נהגו להקל. נודע ביהודה. והיינו טעמא דהש"ך דיש מקומות שמחמירים שלא להלוות אלא בהיתר.]
מקור: רמ"א קס, יח

שאלה: האם מותר להלוות מעות של בית הכנסת בריבית?
תשובה: בריבית קצוצה אסור, בריבית דרבנן מותר.
טעם הדין: כל מקום שהכסף אינו שייך לאפוטרופוס, והוא דבר מצווה, התירו ריבית דרבנן. [הרא"ש בתשובה] ולא ריבית קצוצה.
אמנם כ' הרשב"א שאם אין לכסף בעלים ידועים, גם בריבית קצוצה אין זה איסור תורה אלא איסור דרבנן.
מקור: שו"ע ורמ"א קס, יח

שאלה: האם מותר להלוות מעות צדקה בריבית דרבנן?
תשובה: מותר.
ואם יש לכל עני חלק ידוע, אסור.
טעם הדין: כל מעות שאינם שייכים לגזבר, והם צורך מצווה, התירו להלוותם בריבית דרבנן [הרא"ש בתשובה]
אך הקדש לעניים שכל אחד קצוב לו חלקו, כ' הרשב"א דהרי זה כשותפות ואסור.
מקור: שו"ע קס, יח

שאלה: האם מותר ללוות בריבית דרבנן לצורך מצווה?
תשובה: לדעת המשנ"ב: אסור.
לדעת הפת"ש ושו"ע הרב: מותר.
מקור: פת"ש קס, כב; משנ"ב רמב, טו

שאלה: האם מותר להלוות ע"מ שהלווה יתן ריבית לגוי?
תשובה: ריבית קצוצה.
טעם הדין: משום שמדין ערב הרי זה כאילו הוא נותן את הריבית למלווה. (תוס' ב"מ ע:)
מקור: שו"ע קס, יד

שאלה: התנאים להתיר ריבית שאינה מן הלווה למלווה [-טול זוז והלווה מנה לפלוני] (3 תנאים):
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
ג. ‫[...]‬
A: ‬שהלווה לא משלם לשליח מה ששילם למלווה.‫; ‬שהלווה לא יאמר למלווה 'פלוני יתן בעבורי'.‫; ‬שלא יתחייב סכום מסויים בעד כל חודש שהלווה אינו פורע.‫
טעם הדין: א. דהוי הערמת ריבית (תוס' קידושין ו:)
ב. משום דהוי כעבד כנעני (ביאור הגר"א) [ולדעת החוו"ד אין איסור אלא כאשר המלווה אמר לו "אמור לפלוני שיתן בשבילך" שעושה בשליחות המלווה]
ג. משום דהוי כאילו הוא ערב על הקרן (ט"ז בשם בעל התרומות)
מקור: שו"ע קס, יג; ט"ז שם ו

שאלה: האם מותר ללווה לבקש מאדם שישלם למלווה כדי שילווה לו?
תשובה: המיקל יש לו על מי לסמוך.
טעם הדין: נח' הראשונים בדבר: הראב"ד אסר בזה, והרמב"ן התיר, והכריע
הב"י דהרוצה להקל יש לו על מי לסמוך.
מקור: שו"ע קס, יג; ש"ך שם יח

שאלה: האם מותר ללווה לשלם לאדם זר כדי שיבקש מהמלווה להלוות לו?
תשובה: מותר.
מקור: שו"ע קס, טז

שאלה: האם מותר לתת ריבית במתנה ע"מ להחזיר?
תשובה: אסור
טעם הדין: דבמכר קנה, ורק באשה לא קנה משום דדמי לחליפין. (ביאור הגר"א)
מקור: רמ"א קס, ה

שאלה: האם מותר לתת לבן המלווה כסף כדי שישכנע את אביו להלוות?
תשובה: מותר בשני תנאים:
א. שיהיה גדול יותר מי"ג שנה.
ב. שלא יהיה סמוך על שולחן אביו.
טעם הדין: הכרעת השו"ע והט"ז והש"ך דבעינן תרווייהו דוקא.
מקור: שו"ע קס, טז

שאלה: האם מותר למלווה לומר ללווה אמור לפלוני שיתן לך מעות, ואני אלווך?
תשובה: אסור.
טעם הדין: לדעת הב"י והגר"א הוא אסור מדין שניהם, כלומר מדין ערב ועבד כנעני, וכמו לענין קידושין. והש"ך והט"ז מפרשים שכיון שהמלווה ביקש טובת מה מהלווה והלווה ביצע זאת עבורו, הוי ריבית.
מקור: שו"ע קס, טו

שאלה: האם מותר למלווה לומר ללווה, טול ממני זוז ואלווך?
תשובה: אם הוא אדם חשוב, אסור.
טעם הדין: אם הוא אדם שאינו חשוב: הט"ז מתיר, ורעק"א אוסר.
דעת הט"ז שאם אמר הלווה למלווה הילך זוז ואלווך, אם הוא אדם חשוב אסור ואם לאו מותר, וכמו לענין קידושין. אך רעק"א מעיר שגם באדם שאינו חשוב יש הנאה פחות משו"פ [כמש"כ הר"ן בקידושין לגבי חליפין בכליו של מקנה], וריבית אסורה גם בפחות משו"פ.
מקור: ט"ז קס, ח; גיליון רעק"א שם

שאלה: האם מותר לקדש אשה בעד זה שמאריך לה את זמן הפרעון?
תשובה: אסור.
טעם הדין: קידושין (ו:). ולפי רש"י הוי אבק
ריבית, אך התוס' נוקטים שזו ריבית קצוצה.
מקור: רמ"א קס, יב

שאלה: האם מותר לקדש ע"י שנותן פרוטה למלווה כדי שיאריך לאשה את זמן הפרעון?
תשובה: אסור - אבק ריבית.
טעם הדין: כך פירשו התוס' (קידושין ו:) את הגמ' שם דהוי הערמת ריבית, דדמי ללווה שמשלם לשליח שמשלם למלווה כדי שילווה דאסור.
מקור: תוס' קידושין ו:

שאלה: לווה ששילם לשליח כדי שישכנע את המלווה להלוות, האם מותר לשליח לשלם למלווה כדי שילווה?
תשובה: אסור.
[ולפי החוו"ד יש אופן שמותר]
טעם הדין: הרמ"א (קס, טז) כ' דאסור ליתן הזוז למלווה שלא יבואו להערים. והט"ז (קס, סק"ז) כ' בשם הפוסקים דהוא ריבית גמור [וצ"ל דמיירי דאכן הוא מערים].
והחוו"ד מחדש שאם החליט את הכסף בתור שכר בין אם יצליח להשיג הלוואה ובין אם לאו, שרי ליה ליתן מקצת מהכסף למלווה.
מקור: רמ"א קס, טז; פת"ש שם יג.

שאלה: האם מותר להקדים שלום למלווה?
תשובה: אם לא היה רגיל מקודם לכן, אסור.
טעם הדין: כך מפורש בברייתא בגמ' (ב"מ עה:) משמיה דרשב"י
מקור: שו"ע קס, יא

שאלה: האם מותר למלווה לצוות על הלווה לעשות דבר שהיה עושהו גם בלי ציוויו?
תשובה: אסור
טעם הדין: משום שניכר שהוא מצווהו בגלל שהילווה לו. כך פירש הט"ז את דברי המשנה (ב"מ עה:) "לא יאמר לו דע אם בא איש פלוני" לפי' הרמב"ם.
מקור: ט"ז קס, ה

שאלה: האם מותר ללווה ללמד את המלווה תורה?
תשובה: אסור.
טעם הדין: דהוי ריבית דברים (גר"א)
מקור: שו"ע קס, י

שאלה: האם מותר ללווה ללמד את בן המלווה תורה?
תשובה: במקום שנוטלים ע"כ שכר, אסור.
טעם הדין: כ' בעל התרומות שאסור ללווה ללמד את בן המלווה תורה, מכיון שהאב מחויב ללמד את בנו בשכר. וכ' הבית יוסף דלפי"ז אין האיסור אלא בדבר שמחויב האב ללמד את בנו בשכר, דהיינו תורה שבכתב, אבל תורה שבע"פ שאין מחויב בזה בשכר, מותר. אבל לפי מנהגנו שנותנים שכר גם על תורה שבע"פ, אסור בכל גווני, כל זמן שהאב היה פורע שכר למלמדו או שהוא סמוך על שולחנו.
מקור: שו"ע קס, י; ש"ך שם טו

שאלה: האם מותר ללווה לפרוע חובות של המלווה?
תשובה: אסור
טעם הדין: הרשב"א בתשובה כ' דמותר ללווה לפרוע חוב המלווה,
כמו שמותר במודר הנאה משום דהוי מבריח ארי בעלמא. אך כ' החוו"ד דלפי"ז
מותר גם ללמוד עם בנו, וכיון דפסק השו"ע שאסור ללמוד עם בנו, אז אסור גם
לפרוע חובו. וכן הביא הב"י בשם המרדכי דלווה המבריח ארי מנכסי המלווה חייב
לשלם לו ואי לאו מיחזי כריבית.
מקור: חוו"ד קס, ד

שאלה: האם מותר למלווה להתנות שכל התרו"מ של הלווה יתנם למלווה?
תשובה: אסור.
טעם הדין: כ"כ הרא"ש, וכ' דאם טובת הנאה ממון הוי ר"ק. ולהלכה נפסק בחו"מ דטובת הנאה אינה ממון והוי אבק ריבית.
מקור: בית יוסף קס, כג; ט"ז סקכ"ב

שאלה: האם מותר למלווה להתנות שאם הלווה יצטרך בעל מלאכה הוא יזמין את המלווה דווקא?
תשובה: לדעת השו"ע והש"ך: אסור.
[לדעת הט"ז מותר]
טעם הדין: השו"ע אוסר ומדמה זאת לתרו"מ שאסר הרא"ש.
אך הט"ז מתיר ומדמה זאת לתנאי ע"מ שתמכרנה לי בשווייה שמותר.
והש"ך בנקודות הכסף מחלק ב' חילוקים:
א. שם היה אצלו מתחילה במשכון.
ב. במלאכה אם לא היה מוצא מי שישכרנו היה מפסיד, אבל במכירה עכ"פ היה לו את השדה.
מקור: שו"ע קס, כג; ט"ז שם, כב; נקודות הכסף (להש"ך)

שאלה: האם מותר להלוות מאה ע"מ שילווה לו פעם אחרת מאתים, או לחודש אחד ע"מ שילווה לו לחודשיים?
תשובה: אסור לכו"ע.
טעם הדין: דומיא דנכש ואעדור, דאסור. ולא פליגי הפוסקים אלא באותו סכום ואותו הזמן.
[וכן הדין אם הילווה לו מאה עד שירוויח סכום מסויים, ע"מ שילווה לו מאתיים עד  שירוויח את אותו הסכום, דקל יותר להרוויח במאתיים. גידולי תרומה]
מקור: רמ"א קס, ט

שאלה: האם מותר להלוות ע"מ שהלווה יחזור וילווה לו פעם אחרת את אותו הסכום לאותו הזמן?
תשובה: אסור
טעם הדין: הרמ"א מביא ב' דעות בזה, י"א דשרי דומיא דנכש ואנכש, וי"א דאסור משום דהכא ההלוואה השניה היא שכר להלוואה הראשונה. ובביאור הגר"א מפרש טעם המתירים משום דאין כאן נשך. והכרעת ההלכה לאיסור.
מקור: רמ"א קס, ט; ריבית הלכה למעשה ג, יא

שאלה: האם מותר ללווה לחזור ולהלוות למלווה, אם לא התנו ע"כ מראש?
תשובה: יש להקל
טעם הדין: כ"כ בספר ריבית הלכה למעשה שם [בשם דרכ"ת ומהר"ם שי"ק]
ובהערה יא הביא בשם שו"ע הרב דאם הוא אותו סכום המחמיר תע"ב, ובסכום גדול יותר אסור מן הדין.
מקור: ריבית הלכה למעשה ג, יב

שאלה: יהודי וגוי שותפים בכסף ורוב הכסף של יהודי, האם מותר ללוות מהם בריבית?
תשובה: אסור
טעם הדין: אם רוב הכסף או חציו של יהודי - אסור. ויכולים להתנות שההלוואה ליהודי יהיה רק מחלקו של הגוי, והלוואה לגוי מחלקו של היהודי.
מקור: ריבית הלכה למעשה, ב, ד

שאלה: אם יהודי וגוי שותפים בכסף ורוב הכסף של גוי, האם מותר ללוות מהם בריבית?
תשובה: אם מדובר בחברה בע"מ מותר.
בעסק רגיל, טוב להחמיר.
טעם הדין: כ"כ שם בשם מהרש"ם ומהרש"ג.
מקור: ריבית הלכה למעשה, ב, ה

שאלה: האם מותר לומר תודה למי שהילווה לו כסף?
תשובה: טוב להימנע.
טעם הדין: שו"ע הרב אוסר להודות או לברך את המלווה על ההלוואה.
ודרך היתר היא לומר לו "ההלוואה מאוד סייעה לי".
מקור: ריבית הלכה למעשה, ד, ג

שאלה: האם יש איסור ריבית בהלוואת קרקע?
תשובה: איסור ריבית מן התורה.
טעם הדין: בדבר זה נח' הראשונים, לדעת התוס' התמעטו קרקעות מכלל ופרט וכלל [ואסור מדרבנן - ר"ן], אך לדעת הרשב"א אין מיעוט בקרקעות ואסור מן התורה. וכ' הש"ך והט"ז דנראה הכרעת השו"ע (קסא א) לאיסור.
[ואף לדעת התוס', אם ההלוואה היא כסף והריבית היא קרקע, אסור מדאו'. טור]
מקור: שו"ע קסא, א; ט"ז וש"ך שם

שאלה: האם יש איסור ריבית בפחות משווה פרוטה?
תשובה: איסור מן התורה.
טעם הדין: הטור מביא מח' ראשונים, שדלעת ר"י אין איסור מן התורה, אך לדעת הרמ"ה יש איסור מן התורה. [וכ' הפרישה דאף אם בקרקע אין ריבית מן התורה, אפשר דבפחות משו"פ יש איסור מן התורה מדין חצי שיעור.]
מקור: שו"ע קסא, א

שאלה: האם ריבית פחות משו"פ יוצא בדיינים?
תשובה: אינו יוצא בדיינים כלל.
טעם הדין: לדעת הלבוש הטעם הוא משום דאין נזקקין לפחות משו"פ, ולכן אם כבר נזקקו לדין ליותר משו"פ מוציאים גם את זה. אך הש"ך חולק וסובר דאינו יוצא בדיינים בכל גווני.
מקור: שו"ע קסא, א; ש"ך שם ג

שאלה: המלווה ע"מ שהלווה יקנה ממנו חפץ ביוקר, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: לדעת המהריב"ל וחכמי דורו: ריבית קצוצה.
לדעת המבי"ט: אבק ריבית.
מקור: ש"ך קעג, ו

שאלה: המלווה ע"מ שהלווה ישכיר לו חצרו בפחות משווייה, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: ריבית קצוצה.
מקור: שו"ע קסא, ה

שאלה: המלווה ע"מ שהלווה יעשה לו מלאכה בזול, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: ריבית קצוצה.
מקור: ש"ך קס, לז

שאלה: מי ששילם ריבית קצוצה, מה דינו?
תשובה: כופים אותו להחזיר, ומכים אותו עד שתצא נפשו.
אך אין יורדים לנכסיו.
טעם הדין: הרשב"א מדמה חיוב זה שנלמד מהפסוק "וחי אחיך עמך" - אהדר ליה כי היכי דניחיי, לחיוב נתינת צדקה.
מקור: שו"ע קסא, ה

שאלה: האם אפשר לצאת ידי חובה באתרוג של ריבית קצוצה?
תשובה: לא יצא ידי חובה
טעם הדין: בבית שמואל (אהע"ז כח, כו) כ' דהמקדש בכסף של ריבית קצוצה אינה מקודשת.
[אך דעת הריטב"א (סה.) היא דמקודשת, ואם הקדישו קדוש.]
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, ו

שאלה: מי ששילם אבק ריבית, מה דינו?
תשובה: אינו יוצא בדיינים, אך בדיני שמים חייב להחזיר.
טעם הדין: פשוט בגמ' (סב.) שאינו יוצא בדיינים. ובדיני שמיים כ' הנמו"י דהדבר תלוי במח' הראשונים לפי ר'
יוחנן שריבית קצוצה אינה יוצאה בדיינים אם חייב לצאת יד"ש, שהתוס' כ' שאינו
חייב לצאת יד"ש, אבל בשם ריב"ן כ' דחייב לצאת יד"ש, וכן דעת
הרשב"א. וכן הלכה.
מקור: שו"ע קסא, ב

שאלה: מי ששילם ריבית מוקדמת או מאוחרת, מה דינו בדיעבד?
תשובה: אינו חייב להחזיר אף לצאת ידי שמים.
טעם הדין: [ריבית בשעת הפרעון, לדעת השער דעה דינו כריבית מוקדמת ומאוחרת שאינו חייב לצאת יד"ש, וכן דעת החוו"ד.]
מקור: רמ"א קסא, ב

שאלה: מי ששילם אבק ריבית, והלך ותפס מנכסי המלווה כנגד מה ששילם, מה הדין?
תשובה: מוציאים ממנו.
טעם הדין: כדעת הרא"ש והרשב"א והרמב"ן, ודלא
כהראב"ד.
מקור: שו"ע קסא, ג

שאלה: מי שקיבל ריבית, ויש ספק אם זו ריבית מן התורה או רק מדרבנן, מה דינו?
תשובה: אינו חייב להחזיר.
ואם בא לצאת ידי שמים, צריך להחזיר.
טעם הדין: הש"ך מסתפק אם אמרינן ספק ממון לקולא או ספק איסור לחומרא, ומסקנתו דהוא ספק ממון לקולא.
[ואם רוב הפוסקים סוברים שזו ריבית קצוצה, אומרים לו להחזיר מעצמו אבל א"א לכפותו. הש"ך שם]
מקור: ש"ך קעז, סח

שאלה: מי ששילם ריבית, ויש ספק אם זו ריבית מן התורה או מדרבנן, והלך ותפס מנכסי המלווה כנגד מה ששילם, מה דינו?
תשובה: אין מוציאים ממנו.
מקור: ש"ך קסא, ד

שאלה: מי שנטל אבק ריבית בעל כרחו של הלווה, מה דינו?
תשובה: יוצא בדיינים.
טעם הדין: כ"כ הרשב"א והריב"ש משום דדמי ממש לגזל.
מקור: שו"ע קסא, ד

שאלה: בי"ד שטעה וגבה אבק ריבית מהלווה, מה הדין?
תשובה: יוצא בדיינים.
טעם הדין: כ"כ הרשב"א בתשובה.
[ונח' הפוסקים מה הדין אם בי"ד לא טעו אלא שפסקו לרעתו משום שלא היתה לו ראיה ועכשיו הביא ראיה: לדעת הש"ך יוצא בדיינים. אך לדעת מהרח"ש ורעק"א אינו יוצא בדיינים.]
מקור: שו"ע קסא, ד

שאלה: האם מועילה מחילה בריבית?
תשובה: בשעת תשלום הריבית לא מועילה שום מחילה.
לאחר ששילם ובא להחזיר לו, מועילה מחילה.
טעם הדין: כהרא"ש והרמב"ם, ודלא כרבותיו של הרמב"ם שאפ' לאחר ששילם לא מועילה מחילה.
מקור: שו"ע קס, ה

שאלה: אם הלווה שילם אבק ריבית אך לא שילם את הקרן, האם הוא יכול לנכות מהקרן כנגד הריבית?
תשובה: יכול לנכות.
ואם יש משכון - אינו יכול.
טעם הדין: נח' בזה הראשונים: לדעת הרי"ף אין מנכים משום דכל סלוקי בלא זוזי כאפוקי מיניה הוא. אך רבנו אפרים חולק ע"ז שלא נאמר כלל זה אלא במשכנתא דמוחזק בה, אבל בעלמא סלוקי בלא זוזי לאו כאפוקי מיניה הוא. והביא השו"ע את שתי הדעות. והרמ"א הכריע שמנכים.
ומבואר בפוסקים, שאם יש משכון לכו"ע אין מנכים מהחוב.
מקור: שו"ע ורמ"א קסו, ג; ט"ז וש"ך שם

שאלה: מי שנטל ריבית קצוצה ומת, האם הבנים חייבים להחזיר?
תשובה: פטורים.
ואם הוא דבר מסויים - ואביהם עשה תשובה - מחזירים מפני כבודו.
טעם הדין: הטעם איתא (בב"ק שם) משמיה דרבא משום דכתיב וחי אחיך עמך, לדידיה אזהר רחמנא לבריה לא אזהר.
  [ואם החזיר ולא רצו לקבל ממנו, ואח"כ מת, כ' התוס' (ב"ק צד:) לחד תירוצא דאין חייבים להחזיר, דתו ליכא גנאי. והביאו רעק"א להלכה.]
מקור: שו"ע קסא, ו

שאלה: באיזה תנאים פטור בעל תשובה מלהחזיר ריבית קצוצה? (3 תנאים)
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
ג. ‫[...]‬
A: ‬שחזר בתשובה מעצמו.‫; ‬רוב עסקו ומחייתו בריבית.‫; ‬דווקא בדבר שאינו מסויים.‫
טעם הדין: א. וב. כך יישבו התוס' מעשים בכל יום שמוציאים גזל וריבית בדיינים.
ג. לדעת הפרישה כל שהגזילה בעין חייב להחזיר. אך לדעת הש"ך דווקא בדבר מסויים חייב להחזיר משום דגנאי הוא אבל בלא"ה פטור, דשאני ריבית מגזל שמחזיר אם הגזילה בעין, משום שריבית נותן מדעתו.
מקור: שו"ע קסא, ז

שאלה: תקנת השבים: אם הוא דבר המסויים מקבלים ממנו, מה הכוונה "מסויים"?
תשובה: לדעת הפרישה: כל דבר שהוא בעין.
לדעת  הש"ך: דבר ידוע וניכר, כגון פרה וטלית.
טעם הדין: מסקנת הגמ' (ב"ק צה.) היא שבגזלה קיימת לא עשו
תקנת השבים וחייב לשלם. ולכן הבין הפרישה שגם לענין ריבית, כל זמן שהגזלה קיימת
מקבלים ממנו. אבל הש"ך מחלק בין גזל לריבית, שריבית שהיא מדעת הלווה, רק בדבר
מסויים ממש מקבלים ממנו. וכן מצינו בתוס' (שם) שכ' שבדבר מסויים מקבלים מהם מפני
כבודו, והיינו דבר המסויים ממש.
מקור: ש"ך קסא, יא; נקודות הכסף שם

שאלה: אפוטרופוס שהילווה מעות יתומים בריבית קצוצה, האם יוצא בדיינים?
תשובה: אינו יוצא בדיינים.
טעם הדין: הרשב"א בתשובה. ומדברי הרשב"א שם מבואר
שעיקר הטעם לזה הוא משום שהאפוטרופוס לא קיבל לעצמו את הריבית, והיתומים לא הילוו
בעצמם, ואין להם ממון של הלווה בידיהם, שהרי ריבית אינה כגזל משום שהיא מדעת
הלווה, אלא שיש מצוות עשה של "וחי אחיך עמך", וכאן שהיתומים אינם המלווה
הם פטורים. וכל זה הוא דלא כבעל התרומות שסובר שיוצא בדיינים. [ועי' במקור מים
חיים שדן אם כוונתו בגדולים או בקטנים.]
מקור: שו"ע קס, כ

שאלה: שטר שניכר שיש בו ריבית, מה דינו?
תשובה: גובה את הקרן אפ' ממשועבדים, ואינו גובה את הריבית.
טעם הדין: כרבנן דלא קנסו קרן אטו ריבית (גמ').
והעדים אינם נפסלים משום ד"לא תשימון" לאינשי במלווה וערב משמע להו. (תוס')
מקור: שו"ע קסא, יא

שאלה: שטר שהריבית כלולה עם הקרן, מה דינו?
תשובה: אינו גובה ממשועבדים כלל.
ומבני חורין אם החייב מודה גובה [וי"א שאינו גובה].
טעם הדין: אינו גובה ממשועבדים - כשיטת התוס' (ב"מ ע.) דדמיא לשטר מוקדם שאינו גובה כלל דלמא אתי לגבות מזמן ראשון, ודלא כשיטת הרמב"ן. [והט"ז שכ' דהשו"ע הכריע כהרמב"ן, כבר תמה עליו הש"ך בנקוה"כ.]
מבני חורין - לדעת המהרי"ק גובה מבני חורין אם החייב מודה, אך בהגהות מרדכי כתוב שאינו גובה כלל. והרמ"א בחו"מ נ"ב הביא את שני הדעות. והש"ך בחו"מ והט"ז כאן כ' דאין בזה מח' כלל ולכו"ע גובה אם החייב מודה.
מקור: שו"ע קסא, יא

שאלה: מי שמצא שטר שכתוב בו ריבית, מה יעשה?
תשובה: יקרענו.
טעם הדין: הטעם: או משום שמא יבואו לגבות
את הריבית בטעות, או שמא בי"ד טועים לא יגבו אף את הקרן (בית יוסף).
והט"ז כ' הטעם משום שהמלווה עובר כל שעה על לא תשימון.
מקור: רמ"א קסא, יא

שאלה: הלוויני ואלווך: לפי האוסרים האם נחשב ריבית קצוצה?
תשובה: כן.
טעם הדין: וצריך להחזיר לו כמה ששווה ההלוואה השנייה, דומיא דשולח יד במעות שצריך לשלם ריבית.
מקור: גיליון רעק"א קס, ט

שאלה: מי שהיה חייב לחברו דינר של ריבית קצוצה, ונתן לו חטים בשווי דינר ורבע, כמה מוציאים ממנו?
תשובה: דינר ורבע
טעם הדין: מח' אביי ורבא (ב"מ סה.) ונפסק כרבא. וכ' הראשונים, דמ"מ המקח קיים, כמו לענין גלימא, אלא הנדון הוא אם להחזיר לו דינר או דינר ורביע, ומ"מ יכול להשאיר אצלו את החיטים כנ"ל.
מקור: שו"ע קסא, ח

שאלה: מי שהיה חייב לחברו דינר של ריבית קצוצה, ונתן לו חפץ מסויים בעד הדינר, מה מוציאים ממנו?
תשובה: את החפץ עצמו.
טעם הדין: מח' אביי ורבא (שם) ונפסק כרבא, משום כי היכי דלא
לימרו גלימא דמכסי בה האי דריביתא הוא.
מקור: שו"ע קסא, ט

שאלה: מי שהיה חייב לחברו דינר בריבית קצוצה, ונתן לו שכירות חצר ששווה חצי דינר, כמה מוציאים ממנו?
תשובה: דינר שלם.
טעם הדין: מימרא דרבא (סה.) משום דא"ל סברת וקיבלת.
מקור: שו"ע קסא, י

שאלה: מי שהיה חייב לחברו דינר בריבית קצוצה, ונתן לו חפץ ששווה חצי דינר, כמה מוציאים ממנו?
תשובה: לדעת הפרישה: חצי דינר.
לדעת הט"ז (והסכמת האחרונים): דינר שלם.
טעם הדין: לדעת הפרישה דווקא בשכירות שא"א להחזיר את הבעין, משלם דינר שלם, אבל במכר שאפשר להחזיר את החפץ עצמו אז אע"פ שהמקח קיים, היינו דווקא אם רוצה, אבל אם לא רוצה יחזיר חצי דינר בלבד.
אך הט"ז טוען שאין חילוק בין מכירה לשכירות, דבכל אופן אפשר לומר סברת וקיבלת.
וכ' הפת"ש דהסכמת האחרונים כהט"ז.
[בגידולי תרומה מחדש, שאף לפי הט"ז דווקא אם משלם מעות אז נותן לו זוז שלם, אבל אם מחזיר את החפץ עצמו, כגון בדבר המסויים, אינו צריך להוסיף לו עוד.]
מקור: ט"ז קסא, ו

שאלה: אדם חייב כסף לחברו ואין לו מה לשלם, חוץ ממה שפעם שילם לאחד ריבית קצוצה, האם מוציאים מהמלווה לשלם את החוב?
תשובה: לדעת הט"ז: אין מוציאים.
לדעת האחרונים: מוציאים.
טעם הדין: הט"ז כ' ב' טעמים: א. אין ריבית קצוצה יוצאה בדיינים אא"כ הלווה תובע, וכאן אינו תובע. ב. כל החיוב להחזיר הוא משום "וחי אחיך" שאינו שייך כאן.
והפת"ש הביא מכמה אחרונים שחלקו על הט"ז שאין צריך תביעה. [ומ"מ אם מחל הלווה למלווה, מועילה המחילה, אבל רק אם מחל קודם שהתחייב לאחר.]
מקור: ט"ז קסא, ג; פת"ש שם ה

שאלה: המלווה שטר חוב של חברו ע"מ לקבל שטר חוב יותר גדול, האם זו ריבית מהתורה?
תשובה: כן.
טעם הדין: הרא"ש כ' דעבדים ושטרות לא שייך למעט, ותמה הבית יוסף למה א"א למעט מלווה שטר של מאה ע"מ לקבל שטר יותר גדול. והט"ז נקט שזו ריבית קצוצה, ולכן לא שייך למעט אותם כי אין חילוק בין זה לבין כסף ממש, כי עיקר ההלוואה היא הממון שבשטר.
מקור: ט"ז קסא, א

שאלה: המלווה עבד ע"מ לקבל שני עבדים האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: איסורו רק מדרבנן.
טעם הדין: הרא"ש כ' דא"א למעט עבדים משום דבאלה לא שייך הלוואה. ותמה הב"י דהא אפשר למעט המלווה עבד תמורת שני עבדים. [והנה הב"ח הבין דלפי הקושיא יהיה איסור מן התורה, אך כבר תמה עליו הט"ז דעכ"פ נתמעט מקרא דאינו אסור מהתורה.] ותי' הט"ז דזה נחשב כמכירה ולא כהלוואה. [והטעם כ' החוו"ד משום שכל הלוואת חיטים בשעורים הוי דרך מכר. אך המקומ"ח חלק ע"ז, ופי' טעם אחר, משום דעבדים לא ניתנו להוצאה.]
מקור: ט"ז קסא, א

שאלה: העושה לחברו מלאכה קלה ע"מ שחברו יעשה עמו לאחר זמן מלאכה קשה ("נכש עמי ואעדור עמך"), האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: לדעת הט"ז (והחוו"ד): ריבית מדרבנן.
לדעת הלבוש: ריבית קצוצה.
טעם הדין: הט"ז כ' דזהו מה שהתמעט מן התורה ריבית בעבדים, אך רבנן אסרוהו [ול"ד לאונאה, ואכמ"ל].
והלבוש (קס, ט) נוקט שזו ריבית מן התורה, דיש כאן נשך ותרבית.
מקור: ט"ז קסא, א; לבוש קס, ט

שאלה: אדם שביתו ממושכן בחוב של מנה, האם מותר לו לשלם לאדם זר חצי מנה כדי שיסלק מעליו את החוב של המנה?
תשובה: אסור.
טעם הדין: מקורו משו"ת הרשב"א שכ' שאין לדמות זאת להא דשרי לומר "פטרני מן האומנות", משום דהתם אין זה חוב גמור אלא שהמלך מכריחו לשלם, וכיון שיכול להיות שיפטרנו בפחות שרי, אבל כאן שזה חוב גמור הרי זה ממש כמו שהילווה לו חצי מנה כדי שיפרע לו מנה.
מקור: רמ"א קעג, ד

שאלה: אדם שהמלך הטיל עליו מלאכה בשווי 300, האם מותר לו לשלם 200 לחברו כדי שיפטור אותו או יכנס תחתיו למלאכת המלך?
תשובה: אם הוא נכנס תחתיו לעבודת המלך אסור.
אם הוא פוטר אותו מעבודת המלך מותר.
טעם הדין: כ"כ הרמב"ן והרשב"א, והוא מהתוספתא, וטעם החילוק משום שאם נכנס תחתיו הרי זה כלווה 200 לשלם 300, אבל אם רק פוטרו מן המס שרי כי אפשר שימצא לפטרו בפחות.
מקור: שו"ע קעז, י; רמ"א קעג, ד

שאלה: מלווה שמאריך את זמן הפרעון, בתנאי שהלווה יוסיף לו עוד כסף, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: כן.
טעם הדין: נח' בדבר הראשונים: לדעת הרמב"ם בשם רבותיו זה אבק ריבית. אך לדעת הראב"ד, הרמב"ן והרשב"א זו
ריבית קצוצה. והשו"ע (קסו ב)
הביא את ב' הדעות. והש"ך (סק"ח) כ' דהסכמת רוב הפוסקים כדעה השניה.
מקור: שו"ע קסו, ב; ש"ך שם ח

שאלה: הלוואה שהיא לטובת המלווה, האם מותר ליטול בה ריבית?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כ"כ הרי"ף בתשובה, שמי שאינו צריך לבנות חורבה שלו, ולטובת חברו אומר לו בנה אותה משלך ודור בה בחינם כל זמן שאיני פורע לך ההוצאה, מותר.
מקור: רמ"א קסו, ג

שאלה: האם מותר להתנות יחד הלוואה וגם עסק אחר כגון לשכור אותו ללמד את בנו?
תשובה: אסור.
[דרך ההיתר: להתנות שאינו חייב להחזיר את ההלוואה.]
טעם הדין: כ' מהר"ם מרוטנבורג בתשובה על אודות בחור אחד שהיה לומד עם בנו של בעה"ב והיה נותן לו הוצאה, וגם הילווה לו כסף, שאסור לעשות כן, ואע"פ שהיה נותן לו ההוצאה גם בלא ההלוואה, יש לאסרו משום דדמי להלויני ודור בחצירי דלא קיימא לאגרא שאסור.
ודרך ההיתר היא להתנות שנותן את הכסף של ההלוואה במתנה, ואין הבעה"ב צריך להחזיר. ושרי אפ' אם יודע שבעה"ב יחזיר לו.
מקור: שו"ע קעז, יג; רמ"א קסו, ג

שאלה: המלווה מאה מעות ע"מ לקבל מאה ועשרים, ובשעת הפרעון הוזלו המעות עד שמאה ועשרים עכשיו שווים כמו מאה בשעת ההלוואה, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: כן.
טעם הדין: דנפסק להלכה דבתר מעיקרא אזלינן (ראשונים ב"מ ס:) וכדחזינן מהא דסאה בסאה הוי איסור דרבנן.
מקור: שו"ע קס, כב

שאלה: המלווה מאה מעות ע"מ לקבל מאה מעות, ובשעת הפרעון הוקרו המעות, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: ריבית מדרבנן בלבד.
טעם הדין: דנפסק להלכה דבתר מעיקרא אזלינן (ראשונים ב"מ ס:) וכדחזינן מהא דסאה בסאה הוי איסור דרבנן.
מקור: שו"ע קס, כב

שאלה: האם מותר ללוות מעות בריבית מפני פיקוח נפש?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כך הוכיחו התוס' (ע"ז כו:) מהא דעובדיה לווה בריבית מיהורם בן אחאב.
אמנם למלווה ודאי שיש איסור.
ותמה הט"ז דפשיטא דמותר ללוות דהא כל התורה נדחית מפני פיקו"נ. [ותי' בפלתי המדע דהכא גרע טפי משאר מקומות, משום שלמלווה אין שום היתר. ודוק]
מקור: שו"ע קס, כג

שאלה: מלווה שגר בחצר הלווה בחינם, בחצר דלא קיימא לאגרא, האם חייב להחזיר את דמי ההשתמשות?
תשובה: לדעה הראשונה בשו"ע: אינו חייב אפ' לצאת ידי שמים.
לדעת הרמב"ם: חייב לצאת ידי שמים.
טעם הדין: הדעה הראשונה היא דעת הרמב"ן, דאין זה אפ' אבק ריבית דלאו מידי שקיל מיניה, אלא הוי כהערמת ריבית בלבד. אך לדעת הרמב"ם הוי אבק ריבית.
ואין חילוק בכל זה בין גברא דעביד למיגר לגברא דלא עביד למיגר.
מקור: שו"ע קסו, א

שאלה: מלווה שדר בחצר הלווה בחצר דקיימא לאגרא, האם חייב להחזיר את דמי ההשתמשות?
תשובה: אם דר שלא מדעת הלווה: חייב מדין גזל.
אם דר מדעת הלווה: דינו כאבק ריבית וחייב להחזיר בדיני שמים.
טעם הדין: ובסתם דינו כמו שלא מדעתו. (ב"י)
שלא מדעתו: כ"כ הרמב"ן דבחצר דקיימא לאגרא, אם דר שלא מדעת בעה"ב חייב לשלם ויוצא בדיינים, ולא מדין ריבית אלא מדין גזל, שהרי זה נהנה וזה חסר חייב. [וכ' הש"ך דה"ה בכל דבר המחייבו לשלם כגון שגילה דעתו שניחא ליה, או שנחסר מעט כגון שחרוריתא דאשייתא.]
מדעתו: אם אמר לו דור בחינם או שמחל את שכרו בגלל שהלווהו, הרי זה אבק ריבית.
מקור: רמ"א קסו, א; ט"ז שם סק"ג (ובנקודות הכסף שם)

שאלה: מי שהילווה לחברו על מנת שידור בחצרו בחינם, בחצר דקיימא לאגרא, האם צריך להחזיר את דמי ההשתמשות?
תשובה: חייב מפני שזו ריבית קצוצה.
טעם הדין: כ"כ הרי"ף, ודין זה מוסכם מפני שמדובר בחצר דקיימא לאגרא.
מקור: שו"ע קסא, ה

שאלה: מי שהילווה לחברו על מנת שיגור בחצרו, בחצר דלא קיימא לאגרא, האם חייב להחזיר את דמי ההשתמשות?
תשובה: לדעת השו"ע: אבק ריבית.
לדעת הש"ך: ספק אם זה ר"ק או אבק ריבית, והממע"ה.
טעם הדין: נח' בדבר הראשונים: לדעת הרמב"ם זו ריבית קצוצה משום שנחשב כאילו החצר קיימא לאגרא, כי משכיר אותה עכשיו בדמי ההלוואה. אך הרמב"ן חולק דאין זה ר"ק, וביאר הרא"ש טעמו משום דמסתמא לא התכוון שהחצר היא תשלום על ההלוואה, אלא שנותן לו בחינם, דאחזוקי אינשי ברשיעי לא מחזקינן. והשו"ע השמיט דעת הרמב"ם, אך הש"ך תמה מדוע השמיטו ומסיק דהוא ספיקא דדינא והממע"ה.
מקור: שו"ע קסו, ב; ש"ך שם סק"ו

שאלה: המלווה לחברו והתנה עמו שידור בחצרו "בשכר מעותיו", בחצר דלא קיימא לאגרא, האם מוציאים ממנו דמי ההשתמשות?
תשובה: מוציאים כדין ריבית קצוצה.
טעם הדין: כ"כ תלמיד הרשב"א, דבזה התנה במפורש שהחצר תהיה בעד דמי ההלוואה, והוי מהשתא כחצר דקיימא לאגרא שהרי הוא משכירה לו.
מקור: רמ"א קסו, ב

שאלה: גנב מחברו, האם מותר לו להחזיר יותר ממה שגנב?
תשובה: מותר.
טעם הדין: וכמובן שאם כבר התחייב לו והוא מאריך לו את הזמן אסור.
מקור: ריבית הלכה למעשה א, טו

שאלה: המזיק את חברו, האם מותר לו לשלם יותר ממה שהזיק?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כמו גנבה וגזלה שמותר.
וכמובן שאם כבר התחייב לו והוא מאריך לו את הזמן אסור.
מקור: ריבית הלכה למעשה א, טז

שאלה: האם מותר להלוות מעות של חרש ושוטה בריבית דרבנן?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כ"כ הגידולי תרומה דדינם כיתום, שהרי מעמידים עליהם אפוטרופוס.
מקור: גי' רעק"א קס, יח; ריבית הלכה למעשה ב, לב

שאלה: מהם הכללים של ריבית האסורה מן התורה? (2 כללים)
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
A: ‬שהחוב הוא מחמת הלוואה, ולא מחמת מכירה ושכירות וכיו"ב.‫; ‬שסיכמו מראש בשעת ההלוואה, על הריבית.‫
טעם הדין: [וישנו תנאי צדדי נוסף, שהריבית תהיה ישירות מן המלווה ללווה.]
מקור: ריבית הלכה למעשה ב, מ

שאלה: הנותן מתנה לחברו ע"מ שילווה לו, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: אם במקרה שלא ילווה לו יצטרך להחזיר, הרי זו ריבית מן התורה.
טעם הדין: שהרי זה כאילו הילווה לו ע"מ שימחל לו חוב קיים, שזו ריבית קצוצה. (רעק"א)
ואם אינו חייב להחזיר אפ' אם לא הילווה לו, הרי זו ריבית מוקדמת בלבד.
מקור: גיליון רעק"א קס, ו

שאלה: בהלוואת מוצרים, מהם האופנים שנחשב שמוסיף יותר ואסור? (5 אופנים)
א. ‫‬תוספת בשווי.‫‬
ב. ‫‬תוספת בכמות.‫‬
ג. ‫‬תוספת באיכות.‫‬
ד. ‫‬מקום שהמחיר יקר יותר.‫‬
ה. ‫‬זמן שהמחיר יקר יותר.‫‬
טעם הדין: דוגמאות:
א. לווה כיכר לחם אסור לו להחזיר סוג לחם יקר יותר אפ' אם הם שווים בטיב ובטעם.
ב. אם לווה ק"ג תפוחים כשהמחיר היה 5 ש"ח, ואח"כ ירד המחיר וב-5 ש"ח אפשר לקנות קילו וחצי, אסור להחזיר קילו וחצי.
ג. אם לווה טבל אסור להחזיר פירות מעושרים. וכן אם לווה פירות העומדים להרקב אסור להחזיר פירות טריים.
ד. לווה פחית בעיר אסור להחזיר ליד חוף הים.
ה. לווה מצות לאחר הפסח, אסור להחזיר לפני הפסח הבא.
מקור: ריבית הלכה למעשה ג, יז-כג

שאלה: מדוע אסרו חכמים להלוות מוצרים (סאה בסאה) שלא לפי תנאי ההיתר?
תשובה: משום שחששו שמא יעלה המחיר בינתיים.
טעם הדין: הראשונים (ב"מ ס:) מסבירים שמן התורה אין איסור בדבר, משום ש"בתר מעיקרא אזלינן" וסאה לווה וסאה משלם, אך חכמים החמירו להחשיב זאת כריבית מפני ששווי החפץ גבוה יותר בזמן הפרעון מאשר בזמן ההלוואה.
מקור: שו"ע קסב, א

שאלה: מי שהילווה מוצר לחברו (סאה בסאה) שלא לפי תנאי ההיתר ועלה המחיר, כמה יחזיר לו?
תשובה: כמה שהיה שווה החפץ בשעת ההלוואה.
טעם הדין: אבל אסור להחזיר את החפץ עצמו, או את שוויו כעת. (ב"מ סט.)
מקור: שו"ע קסב, א

שאלה: מהם אופני ההיתר להלוות מוצרים (סאה בסאה)? (4 אופנים)
א. ‫‬יש לו.‫‬
ב. ‫‬יצא השער.‫‬
ג. ‫קביעת החוב לפי שווי.‫‬
ד. ‫‬דבר מועט.‫‬
מקור: ריבית הלכה למעשה טו, ה

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) על סמך היתר "יש לו" - כמה צריך שיהיה לו?
תשובה: אפ' מעט.
טעם הדין: והטעם משום שכל מעט ומעט שלווה נחלט למלווה, וריבית סאה בסאה דרבנן ולא גזרו.
ואין צריך לומר קני בזה אחר זה. (ש"ך שם)
מקור: שו"ע קסב, ב

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - חפץ שאינו מוכן לגמרי האם נחשב "יש לו"?
תשובה: אם מחוסר מלאכה אחת או שתיים - כן.
אם מחוסר שלש מלאכות - לא.
טעם הדין: כך הכריעו האחרונים להלכה, שהדין כאן שווה ל"פסיקה". וכ"כ במאירי עה. [ודלא כשער דעה שהחמיר בזה.]
מקור: ריבית הלכה למעשה טו, ח

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם מועיל שיש לו פקדון אצל חברו?
תשובה: כן.
טעם הדין: כ"כ הבית יוסף דמשמע דדווקא אשראי במתא לא חשיב כיש לו, אבל פקדון כן.
מקור: רמ"א קסב, ב

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם מועיל שחברו חייב לו חפץ כזה?
תשובה: לא.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (סד:) דאשראי במתא לא חשיב כיש לו.
מקור: רמ"א קסב, ב

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - אם אין לו מפתח, האם נחשב שיש לו?
תשובה: כן.
טעם הדין: כך מפורש במשנה (ב"מ עה.) - עד שיבוא בני או עד שאמצא מפתח.
מקור: שו"ע קסב, ב

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם מועיל שיש ללווה כסף לקנות כזה חפץ?
תשובה: לא מועיל.
טעם הדין: כ"כ הב"י בשם רוב הראשונים, ודלא כתוס' (עב:) והגהות אשר"י.
מקור: ש"ך קסב, ה

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם מועיל ללוות מעט בדרך היתר, ואח"כ ילווה על אותו המעט הרבה?
תשובה: לדעת השו"ע: מועיל.
לדעת הט"ז והש"ך: לא מועיל.
טעם הדין: תלמידי הרשב"א כ' דלא מהני הלוואה משום דלהוצאה ניתנה. ותמה עליו הב"י דכל כסף שיש לו ניתן להוצאה ומהני. והש"ך והט"ז הסכימו לדברי הרשב"א, וחילק הט"ז בין הלוואה מעיקרא שלא בשביל ההיתר שאפשר ללוות עליה לבין הלוואה לצורך ההיתר שא"א ללוות עליה.
מקור: שו"ע קסב, ב; ש"ך וט"ז שם

שאלה: הלוואת חפצים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם מועיל שיש לו חפץ במקום רחוק מאד?
תשובה: אם יש לו דרך לשם, כן.
טעם הדין: אבל אם אין למלווה דרך לשם אסור. רמ"א בשם המרדכי.
מקור: רמ"א קסב, ב

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם המלווה יכול להקנות ללווה מעט שלא מדעתו?
תשובה: אינו יכול.
טעם הדין: הט"ז מקשה מאי שנא מפרוזבול שאפשר להקנות שלא מדעתו.
ותי' הש"ך בנקודות הכסף:
א. שם הקילו מפני נעילת דלת, משא"כ כאן.
ב. שם הזכות באה מיד והחובה לאחר זמן, וכאן החובה באה מיד.
ג. כאן אסור מפני שצריך ששניהם יידעו מההיתר.
מקור: רמ"א קסב, ה

שאלה: סאה בסאה - מדוע התיר תרומת הדשן בזמנו להלוות דינר זהב תמורת דינר זהב?
תשובה: א. מפני שכל אדם יכול להשיג זהב ע"י שימכור מטלטלין.
ב. מפני שהזהב נחשב טיבעא לגבי שאר מטבעות גרועים.
טעם הדין: רעק"א מעיר שהטעם הראשון אינו להלכה, מפני שנפסק שמי שיש לו כסף אין זה מועיל בשביל היתר "יש לו", ואם יצא השער אין צריכים כסף.
מקור: רמ"א קסב, א; ט"ז וש"ך שם

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם צריך שהמלווה ידע שיש ללווה?
תשובה: לכתחילה צריך לדעת.
בדיעבד מועיל ההיתר.
טעם הדין: לדעת הש"ך דינו כמו ביצא השער שהוא רק לכתחילה ואינו מעכב. ואף לדעת הט"ז שביצא השער הוא מעכב, מ"מ ביש לו אינו מעכב.
[וכן משמע לכאו' מדברי השו"ע שפסק את תשובת הרא"ש שכ' שצריך להביא ראיה שיש לו ולא כ' שצריך ראיה שידעו שיש לו. אך הב"ח נוקט שצריך להביא ראיה גם שידעו שיש לו, ומשמע דמעכב בדיעבד.]
מקור: ש"ך קסב, ט; ט"ז שם ג

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יש לו" - האם נאמן הלווה לומר שיש לו?
תשובה: נאמן.
מקור: רמ"א קסב, ב

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יצא השער" - כמה זמן צריך להיות קביעות המחיר?
תשובה: לדעת השו"ע: כמה שבועות.
לדעת הרמ"א: כמה ימים.
טעם הדין: דין יציאת השער לגבי סאה בסאה שווה לדינו לענין פסיקה, ושם (קעג, ה) נח' הפוסקים אם פוסקים רק על שער שבמדינה או גם על שער של עיירות.
מקור: רמ"א קסב, ג

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יצא השער" - האם צריך שללווה יהיה כסף?
תשובה: לא צריך.
טעם הדין: לדעת הראב"ד צריך שיהיה לו מעות [אפ' מעט -
רא"ש], אך הרא"ש חולק דאף בלא מעות מהני משום שיכול לקנות באשראי או
ללוות ולקנות. ופסקו הפוסקים כדעה זו.
מקור: ש"ך קסב, י

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) - אם הוסכם שהלווה אינו יכול לפרוע בתוך הזמן, האם אפשר לסמוך על היתרי "יש לו" ו"יצא השער"?
תשובה: היתר "יש לו" מועיל.
היתר "יצא השער" אינו מועיל.
טעם הדין: כ"כ הרא"ש בתשובה.
ואמנם לדעת הרמב"ם אין לסמוך על אף אחד מההיתרים הנ"ל אם קבע לו זמן לפרעון. ואילו לדעת הרשב"א אפשר לסמוך על שני ההיתרים הנ"ל גם אם אינו יכול לפרוע תוך הזמן. אך הרא"ש חילק בין יש לו ליצא השער וכנ"ל, וכן הכרעת הרמ"א.
מקור: רמ"א קסב, ג

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יצא השער" - האם צריך שהמלווה והלווה ידעו שיצא השער?
תשובה: לכתחילה צריך שידעו.
בדיעבד אם לא ידעו,
לדעת השו"ע והש"ך: מועיל ההיתר.
לדעת הט"ז: אינו מועיל ההיתר.
טעם הדין: לדעת הרמב"ם צריך ידיעת שניהם. ומ"מ אין צריך שידעו בכמה יצא. אך מדברי הרא"ש דקדק הב"י דאין צריך ידיעת שניהם.
להלכה, הט"ז פסק שצריך ידיעת שניהם ואם לאו אין היתר וצריך להחזיר כפי השווי של שעת ההלוואה. אבל לדעת הש"ך וכן מוכח בשו"ע, בדיעבד מועיל ההיתר.
מקור: ש"ך קסב, ט; ט"ז שם ג

שאלה: מי שהילווה מוצר לחברו (סאה בסאה) שלא לפי תנאי ההיתר וירד המחיר, כמה יחזיר לו?
תשובה: כפי שוויו עכשיו.
טעם הדין: אבל אסור לתת כמו שהיה שווה בשעת ההלוואה (בית אפרים ודלא כמחנ"א שמסתפק בזה).
מקור: שו"ע קסב, א; פת"ש שם ג

שאלה: האם מותר להלוות מוצר (סאה בסאה) לפי תנאי ההיתר, ולהתנות שאם יעלה המחיר ישלם כפי המחיר של שעת הפרעון, ואם ירד ישלם כמו שעת ההלוואה?
תשובה: אסור אפ' אם יצא השער ויש לו.
טעם הדין: כ"כ הריב"ש וטעמו משום דהוי קרוב לשכר ורחוק להפסד.
וכ' הפרישה דלא דמי לפסיקה בשער הגבוה שמותרת, משום שאם היו בידו מעות היה יכול לקנות עכשיו פירות, אבל כאן אין שייך סברה זו, והביאו הש"ך בסימן קעה.
מקור: רמ"א קסב, ב

שאלה: האם מותר להלוות כיכר לחם תמורת כיכר לחם?
תשובה: מותר.
טעם הדין: דעת הלל (מתני' ב"מ עה.) שאיסור סאה בסאה הוא אף בדבר מועט. ולדעת הרי"ף והרמב"ם גם חכמים לא חלקו ע"ז. אך לדעת רש"י חכמים חולקים ומתירים. ופסק הרמ"א כדעת המתירים. ובדעת השו"ע נתחבטו הפוסקים, והכרעת ההלכה היא להיתר וכמו שמשמע בהלכות פסח (או"ח תנ, א).
מקור: רמ"א קסב, א; ריבית הלכה למעשה טו, ד הערה ח.

שאלה: הלוואת מוצרים (סאה בסאה) בהיתר "יצא השער" או "יש לו" - האם אפשר לסמוך ע"ז בדברים שמתקלקלים מהר, ולא יחזיקו מעמד עד זמן הפרעון?
תשובה: היתר "יצא השער" אינו מועיל.
היתר "יש לו" מועיל.
טעם הדין: בספר יד אברהם כ' דאף בסאה בסאה צריך להוציא לו חסרונות, כ"ש ממכירה. והכא הוא כמו חסרונות. אך ביש לו אף במכירה אינו צריך להוציא חסרונות.
מקור: ריבית הלכה למעשה טו, כד

שאלה: האם מותר להלוות מוצר תמורת מוצר מסוג אחר באותו שווי?
תשובה: אסור אפ' אם יצא השער ויש לו.
בלשון מכירה - מותר אם יצא השער או יש לו.
טעם הדין: כ' הראב"ד שאסור ללוות סאה חיטים בסאה דוחן אפ' אם יצא השער ויש לו.
אבל בלשון מכירה, כ' הט"ז (קסב, ט) והש"ך (קעג, טז) דשרי לפי תנאי ההיתר (יש לו או יצא השער).
מקור: רמ"א קסב, ה; ריבית הלכה למעשה טו ל-לב

שאלה: אדם שקיבל מתנה מחברו האם מותר לו להחזיר מתנה יותר גדולה?
תשובה: מותר.
טעם הדין: מכיון שאינו חייב להחזיר לו, אין כאן חוב ולא שייך ריבית. (ב"ב קמה בסוגיא דשושבינות)
[אך צריך להזהר שלא לומר לו "אכול עמי מה שהאכלתני", כדאיתא בשו"ע או"ח קע יג]
מקור: ריבית הלכה למעשה א, ג

שאלה: האם מותר ללוות מחברו ולתת את הריבית לצדקה, בריבית דרבנן?
תשובה: אסור.
טעם הדין: כשם שאסור להתנות שיתן ריבית לגוי, כי זה כאילו נותנו למלווה ממש מדין ערב.
מקור: רמ"א קס, יד; ריבית הלכה למעשה ב, כו

שאלה: האם מותר ל"ועד הבית" להלוות בריבית דרבנן?
תשובה: אסור.
טעם הדין: צרכי רבים שאינם של מצווה אין היתר להלוותם בריבית דרבנן.
מקור: ריבית הלכה למעשה ב, לה

שאלה: האם מותר ללווה לשלוח משלוח מנות למלווה?
תשובה: אם לא היה שולח לו בלי שהילווהו, אסור.
מקור: ריבית הלכה למעשה ג, ב

שאלה: האם מותר לשבח ולברך את המלווה, לפני ההלוואה או לאחר הפרעון?
תשובה: מותר.
ואם מפרש לו שזה בגלל ההלוואה, יש להחמיר.
טעם הדין: ריבית דברים מותרת אם היא ריבית מוקדמת או מאוחרת (ברכי יוסף).
אך מדברי שו"ע הרב משמע דהיינו דווקא בלא מפרש [כגון שמקדים לו שלום], אבל במפרש גם זה אסור. ויש מתירים.
מקור: ריבית הלכה למעשה ד, ח

שאלה: האם מותר ללווה להשיב אבידה למלווה?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כ"כ הבית מאיר, משום דעושה כן בגלל המצווה ולא גרע מרגיל.
מקור: ריבית הלכה למעשה ד, כא

שאלה: האם מותר ללווה לטרוח עבור המלווה בדבר שגם הלווה נהנה ממנו?
תשובה: אם נותן לו שכר מועט מותר.
טעם הדין: כך מסקנת הט"ז (שם) להלכה לגבי מוליך חבילה ממקום למקום.
מקור: ט"ז קעג, כד; ריבית הלכה למעשה ד, כב

שאלה: לווה שרגיל לעשות טובה שהיא מפורסמת (-פרהסיא) למלווה, האם מותר לו להמשיך?
תשובה: מותר
טעם הדין: כ"כ בשו"ע הרב.
מקור: ריבית הלכה למעשה ה, ט

שאלה: האם מותר ללווה לעשות למלווה טובה שהיא בפרהסיא, אך ידוע לכל שאין זה מחמת ההלוואה?
תשובה: מותר.
טעם הדין: בש"ך מתבאר שאם ידוע שיתכן שהיה עושה לו הטובה גם בלא ההלוואה, המהרש"ל אוסר. אבל אם ידוע שבפועל אין זה מחמת ההלוואה מותר. [לדוגמא אדם שמכבד את אביו בסנדקאות, שודאי שאין זה קשור להלוואה ביניהם]
מקור: ש"ך קסו, א; ריבית הלכה למעשה ה, ח

שאלה: לווה שהיה רגיל להשתמש בנכסי המלווה שלא מדעתו, האם מותר לו להמשיך?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כ"כ בשו"ע הרב
מקור: ריבית הלכה למעשה ה, י

שאלה: מי שלווה ואינו זוכר כמה לווה בדיוק, האם מותר לו לתת כפי השיעור המקסימלי?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כ"כ הראב"ד בספר תמים דעים, דכיון שאינו נותן כן באגר נטר אלא כדי להיות בטוח שהחזיר את הקרן, שרי.
מקור: ריבית הלכה למעשה ה, יט

שאלה: אדם שהתחייב ריבית, האם מותר לחברו לשלם במקומו?
תשובה: אסור.
[באופנים מסויימים יש להקל]
טעם הדין: בחברת החשמל וכיו"ב שהיא חברה בע"מ יש מקילים בצירוף ב' תנאים: א. שלא ישלח את חברו אלא יספר לו את הבעיה והוא יעשה כן מעצמו. ב. שלא יחזור וישלם לחברו את הריבית.
מקור: ריבית הלכה למעשה ז, ה; יז, נ

שאלה: באיזה דברים נאמר איסור הלוואת "סאה בסאה"?
תשובה: בכל דבר שהוא חוץ ממטבע.
מקור: שו"ע קסב, א

שאלה: בהלוואת מוצרים, האם מותר לפרוע יותר כדי למנוע מעצמו הפסד?
תשובה: מותר
טעם הדין: דוגמא: מי שלווה חיתולים ממותג מסויים, והוא משתמש רק במותג יקר יותר, יכול להחזיר מהמותג היקר משום שזה הפסד בשבילו לקנות חבילה שלמה של המותג הזול.
טעם ההיתר: משום דהוי כרגיל, ושרי אפ' בשעת הפרעון אם הוא מפרש שזה הטעם שהוא עושה כן ואין דרך אחרת.
מקור: ריבית הלכה למעשה ה, יח

שאלה: האם מותר לתת ריבית לבעל כדי ללוות מאשתו, או להיפך?
תשובה: אסור.
טעם הדין: וכ' בפת"ש דאם אומר לאדם טול זוז ואמור לאשתך שתלווה לי מנכסי מלוג הוי ר"ק.
מקור: פת"ש קס, יב; ריבית הלכה למעשה ז, יב

שאלה: מי ששילם ריבית דרבנן מפני שלא ידע שיש איסור בדבר, האם צריך המלווה להחזיר?
תשובה: לדעת רוב הפוסקים מוציאים ממנו.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט,יא ו

שאלה: מי ששילם ריבית קצוצה, האם יכול לנכות זאת מהלוואה אחרת שהוא חייב למלווה?
תשובה: כן.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, יג

שאלה: מי ששילם ריבית קצוצה, והלך ותפס מנכסי המלווה, האם מוציאים ממנו?
תשובה: לא מוציאים.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, יב

שאלה: האם "תקנת השבים" היא פטור מוחלט?
תשובה: עדיין חייב בדיני שמים.
מקור: ש"ך קסא, יג

שאלה: אם יורשי המלווה גבו ריבית לאחר מיתת אביהם, האם חייבים להחזיר?
תשובה: מה שעלה עד מיתתו, פטורים.
מה שעלה לאחר מיתתו, חייבים.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, יח

שאלה: אבק ריבית אין מוציאים מיד המלווה - האם המשלם בצ'ק נחשב שהכסף ביד המלווה?
תשובה: כן.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, לא, א

שאלה: אבק ריבית אין מוציאים מיד המלווה - האם מי ששלח את הכסף ביד שליח נחשב שהכסף ביד המלווה?
תשובה: לא.
טעם הדין: מפני שאין שליח לדבר עבירה.
מקור: רעק"א קסא, ב; ריבית הלכה למעשה יט, לא, ב

שאלה: אבק ריבית אין מוציאים מיד המלווה - האם המפקיד בחשבון הבנק של המלווה נחשב שכבר שילם?
תשובה: אם ידע מכך המלווה -כן.
אם לא ידע מכך או שמיחה - לא.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, לא ,ג

שאלה: אבק ריבית אין מוציאים מיד המלווה - האם כשיש למלווה משכון נחשב שהכסף כבר בידו?
תשובה: לא.
מקור: ריבית הלכה למעשה יט, לא, ד

שאלה: מי ששילם אבק ריבית, האם יכול לנכות מחוב אחר שחייב למלווה?
תשובה: לא.
מקור: גמ' ב"מ סז.

שאלה: מדוע אסרו חכמים לשלם מראש על חפצים (-פסיקה) שלא לפי תנאי ההיתר?
תשובה: שמא יעלה המחיר.
טעם הדין: יש כאן אגר נטר, מפני שהוא מתחייב להחזיק לו את המחיר הנמוך רק בגלל שהוא משלם לו מראש - מלווה לו כסף.
[וכמובן שזו ריבית דרבנן בלבד, מפני שזהו דרך מכר]
מקור: ש"ך קעה, א

שאלה: מהם אופני ההיתר לשלם מראש על חפץ (-פסיקה)? (3 אופנים)
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
ג. ‫[...]‬
A: ‬יש לו.‫; ‬יצא השער.‫; ‬אין לו מחיר ידוע.‫
טעם הדין: א. (שו"ע קעה, ד.) וטעם ההיתר מפני שנחשב כאילו נקנה ללוקח והתייקר ברשותו.
ב. (שו"ע קעה, א) טעם ההיתר מפני שיכול הלוקח לקנותו בכל מקום.
ג. (רמ"א קעג, ז) והטעם מפני שאינו ניכר הריבית כי אין מחיר ברור. (ועי' ש"ך וט"ז שם)
חשוב לציין:
בפסיקה בהוזלה לא מועיל היתר יצא השער.
אם הוא מפרש שבגלל הקדמת המעות הוא מחזיק לו את המחיר, לא מועיל שום היתר.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, ג

שאלה: מהו הטעם שמותר להקדים מעות (-פסיקה) אם יצא השער?
תשובה: מפני שהלוקח יכול לקנותם בכל מקום.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (סג:) דא"ל שקילא טיבותיך ושדייא אחיזרי, מאי אהנית לי? אי הוו לי זוזי בידי הוה מזבנינא בהיני ובשילי בזולא.
והפוסקים מוסיפים דחשיב כאילו יש למוכר את הסחורה ונקנתה ללוקח וברשותו התייקרה. וכן איתא במשנה (סב:) הטעם "אע"פ שאין לזה יש לזה" - דחשיב כיש לו.
מקור: ש"ך קעה, א

שאלה: מהו הטעם שמותר לשלם מראש (-פסיקה) אם יש למוכר את החפץ?
תשובה: מפני שנחשב כאילו נקנה ללוקח וברשותו התייקר.
מקור: ש"ך קעה, א

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יצא השער" - כשיצא השער לחיטים החדשות 4 סאים בסלע ולישנות 3 בסלע, האם מותר לפסוק?
תשובה: אין פוסקים לא לחדשות ולא לישנות.
טעם הדין: השו"ע פסק כשיטת הרמב"ם שנחשב שאין שער לא לחדשות ולא לישנות משום שהשער עתיד להשתוות ביניהם. אבל שיטת רש"י היא שעל הישנות מותר לפסוק מג'.
מקור: שו"ע קעה, ב

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יצא השער" - אם חיטים של לקוטות נמכרות 4 סאים בסלע וחיטים של
בעה"ב 3 בסלע, האם מותר לפסוק?
תשובה: ללקוטות מותר לפסוק ב-4.
לבעה"ב מותר לפסוק ב-3.
טעם הדין: אבל לבעה"ב אסור לפסוק ב-4.
וכאן גם הרמב"ם מודה שמותר לפסוק לכל אחד לפי השער שלו, משום שהם ב' סוגי חיטים ולא עתיד השער להשתוות. (ט"ז)
[וגם אם בעה"ב מתנה בפירוש לתת מתבואת לקוטות אסור (ט"ז). והטעם משום שבעה"ב אינו לווה מלקוט, ואינו נחשב שיצא השער לגביו. וטעם זה נפסק לחומרא ולא כהטעם השני משום שבעה"ב אינו נותן תבואת לקוט אלא תבואה טובה.]
מקור: שו"ע קעה, ג; ט"ז וש"ך שם.

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יש לו" - כמה צריך להיות למוכר?
תשובה: הכל.
טעם הדין: כ"כ כל הפוסקים, והטעם דלא דמי לסאה בסאה דהתם כנגד כל סאה וסאה שנחלט מותר ללוות עוד, משא"כ הכא.
ואמנם הרמ"א (קעג ו) מחדש שהוזלה מותרת אף כשאין לו הכל, אך הכל חלקו עליו. [ועוד נלע"ד דאפשר דלא אמר כן אלא לענין פסיקה בהוזלה, אבל פסיקה כשלא יצא השער לא, ואכמ"ל.]
מקור: שו"ע קעה, ד

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יש לו" - אם יש למוכר מוצר שאינו מוגמר האם זה נחשב "יש לו"?
תשובה: אם מחוסר מלאכה אחת או שתים - כן.
אם מחוסר שלש מלאכות או יותר - לא.
טעם הדין: כרב (ב"מ עב.), ודלא כשמואל שאמר שמחוסר מלאכה אחת בידי שמים
אינו פוסק, בידי אדם אפ' מאה פוסק.
מקור: שו"ע קעה, ד

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה שלא בהוזלה) בהיתר "יש לו" - אם מישהו חייב למוכר מוצר כזה, האם זה נקרא "יש לו"?
תשובה: יש להחמיר שלא.
טעם הדין: רעק"א (קסב, ב) מביא את דעת התורת חיים שלגבי פסיקה, אשראי במתא נחשב כיש לו. אך מהר"ם אלשקר (לד) מחמיר בזה.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, כב

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יצא השער" - במקום שהקונה אמור לשלם דמי תיווך, האם מותר למוכר לשלם במקומו?
תשובה: אסור.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (סג:) דמכיון שכל ההיתר הוא מטעם שהלוקח לא נהנה כלום - "מאי אהנית לי", לכן אם הלוקח מרוויח - אסור.
[ומוכח מזה, דבהיתר "יש לו" מותר. וכן מסתבר דלא גרע מפסיקה בהוזלה דשרי אם יש לו.]
מקור: שו"ע קעה, ה

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יצא השער" או "יש לו" - האם ההיתר קיים גם במוצרים כאלה שמתקלקלים לפני זמן אספקת המוצר?
תשובה: היתר "יצא השער" אינו מועיל.
היתר "יש לו" מועיל.
טעם הדין: בשו"ע פסק (כדברי הרא"ש) שהפוסק על השער צריך לנכות את כל החסרונות שרגילים להיות בתבואה, כדי שהלוקח לא ירוויח כלום מהמכירה. וכאן הוא כמו חסרונות.
ומדוקדק בדברי השו"ע דבהיתר "יש לו" שרי (וכ"כ ביד אברהם קסב לענין סאה בסאה). והטעם פשוט, משום דדווקא ביצא השער דסיבת ההיתר משום דמאי אהנית לי, צריך שלא ירוויח, אבל ביש לו שסיבת ההיתר משום שנקנה לו, שרי גם אם מרוויח וכמו שמותר להוזיל.
מקור: שו"ע קעה, ה; ריבית הלכה למעשה ח, לא-לב

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יצא השער" או "יש לו" - אם הלוקח מתנה בפירוש שלא יקבל את החפץ עד זמן מסויים, האם אפשר לסמוך על ההיתרים הללו?
תשובה: היתר "יצא השער" - ראוי להחמיר.
היתר "יש לו" מועיל.
טעם הדין: היתר יצא השער: הרדב"ז ורעק"א סוברים שדווקא בסאה בסאה יש בעיה אם אינו יכול לפרוע מיד, אבל בפסיקה שרי. אך הריטב"א (ב"מ עג:) אוסר בזה.
היתר יש לו: אף בסאה בסאה שרי, וכ"ש כאן.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, לג

שאלה: תשלום מראש (-פסיקה) בהיתר "יצא השער"- האם אפשר לסמוך על זה שאפשר להשיג את החפץ במקום רחוק?
תשובה: אם הדרך ללכת לשם לקנות - מותר.
טעם הדין: ע"פ הש"ך (קעה, ב) שכ' בשם הב"י שעיירות שמסתפקות מכרך, הולכים אחרי הכרך.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, לה

שאלה: מי ששילם מראש על מוצרים (-פסיקה) לפי אופני ההיתר ועלה המחיר, האם מותר לתת לו מוצר אחר באותו שווי?
תשובה: מותר
טעם הדין: כי נפסק כדעת ר' ינאי (סג.) שאמר "מה לי הן ומה לי דמיהן".
מקור: שו"ע קעה, ו

שאלה: מי ששילם מראש על מוצרים (-פסיקה) לפי אופני ההיתר ועלה המחיר, האם מותר למוכר להחזיר לו כסף כפי השווי הנוכחי?
תשובה: אסור.
טעם הדין: הראשונים נח' בדין זה:  לדעת רשב"ם לא התירו מדין "מה לי הן מה לי דמיהן" אלא לתת פירות אחרים ולא מעות, ולדעת ר"ת מותר אף מעות.
ופסק השו"ע בסתמא כדעת רשב"ם ואת ר"ת הביא בשם י"א. וכ' הש"ך (קעז, לח) שהשו"ע הכריע לחומרא.
מקור: שו"ע קעה, ו

שאלה: בתשלום מראש (-פסיקה) לפי אופני ההיתר, האם מותר להתנות שאם יעלה מחיר המוצר יקבל אותו הקונה במחיר המקורי, ואם ירד המחיר יקבל אותו במחיר החדש הזול (דהיינו שיקבל יותר מהמוצר)?
תשובה: מותר
טעם הדין: כך שנינו במשנה (עב:) ופוסק עמו כשער הגבוה.
[והקשו האחרונים הרי זה קרוב לשכר יותר מלהפסד? (עי' קעג, יג)
ותי' הט"ז ע"פ התוס' (סד:) שמכיון שמדובר במוצר לא מסויים אין חשש.
ובחוו"ד תי' ע"פ הנימו"י שכ' שמכיון שהתנאי הוא שהמכירה תתקיים ולא תתבטל, אין חשש. ואולי זו גם כוונת הש"ך (קעג, כד) עיי"ש היטב.]
מקור: שו"ע קעה, ז

שאלה: מכירה שיש בה איסור ריבית, כגון תשלום מראש (-פסיקה) בלי תנאי ההיתר, האם המוכר או הקונה יכולים לבטל את המכירה?
תשובה: אם עשו קנין - המקח קיים.
אם רק שילם כסף - המקח בטל.
טעם הדין: אך כמובן שלא ישלם את הריבית. כגון בפסיקה באיסור אם עלה המחיר, יוסיף הלוקח עוד כסף או שהמוכר יפחית מהמוצר.
מקור: שו"ע קעה, ח; חו"מ רח, א

שאלה: אדם שמשלם מראש על חפץ מסויים (כגון רכב משומש), האם מותר למוכר לקבל על עצמו אחריות אונסים -לשלם אם יינזק החפץ באונס, וגם אחריות על המחיר - דהיינו שאם ירד המחיר יחזיר לקונה חלק מהכסף ואם יעלה המחיר לא יוסיף לו הקונה כלום?
תשובה: אסור.
טעם הדין: מימרא דאביי ורב שרביא
מקור: קעג, יג

שאלה: מי שחייב לחברו כסף, האם יכול לקנות בחובו מוצרים לפי המחיר הנוכחי שלהם (-פסיקה), ע"פ היתרי "יצא השער" או "יש לו"?
תשובה: היתר "יש לו" מועיל.
היתר "יצא השער" אינו מועיל.
טעם הדין: כך מפורש בגמ' (סג.) שכל ההיתר של פסיקה על השער הוא דווקא כשנותן לו מעות מפני שיכול לקנות בהם חיטים, אבל אם לא נותן מעות בשעת הפסיקה אין היתר לפסוק על השער - "דלאו כאיסרו הבא לידו דמי", אלא רק אם יש לו חיטים מותר. וכך פירש רבא את המשנה בריש איזהו נשך (ס:).
[ואין מועיל לזה מה שיש למוכר מעות אחרות, ב"י. ואמנם הט"ז (סק"ד) מביא ראיות שזה מועיל, אך להלכה הוא מסכים להחמיר כדעת הב"י]
מקור: שו"ע קסג, א

שאלה: מי שחייב לחברו כסף, האם יכול לקנות בחוב זה מוצר (-פסיקה) בזול , על סמך זה שיש למוכר את המוצר?
תשובה: הוזלה מועטת מותר.
הוזלה גדולה יש להחמיר.
טעם הדין: מצד עצם הפסיקה אין איסור להוזיל, שהרי יש למוכר הכל. אך מכיון שהיתה כאן הלוואה, אם הוא מוזיל הרבה נראה שמה שהוא מוכר לו בזול זה בגלל ההלוואה ואסור. (יד אברהם וחזו"א, ודלא כרעק"א שמתיר גם בהוזלה ניכרת.)
מקור: ריבית הלכה למעשה ט, יא

שאלה: מי ששילם מראש על מוצרים (-פסיקה) לפי תנאי ההיתר, ורוצה להחליף למוצר אחר (שיקבל גם אותו בעתיד), האם אפשר לסמוך על היתר "יצא השער"?
תשובה: מותר רק בתנאי שלא יחשב את החוב בסכום מעות.
טעם הדין: כך פירשו הראשונים את דברי הגמ' (סב:) "בבא לחוב בדמיהן עסקינן" - שאם הפך את הפסיקה לחוב דמים אין היתר לפסוק על השער, אבל אם לאו מותר. והסתפק הב"י מה הדין אם לא הפך את החיטים לחוב ממש אלא רק סיכם את הסכום במעות, ומסקנת הרמ"א לאיסור בזה.
מקור: רמ"א קעה, ו; ט"ז קסג, ה

שאלה: מי שמלווה לחברו כסף ומתנה עמו שאם לא יפרע עד זמן פלוני, הוא מתחייב לתת לו מוצר מסוים לפי המחיר של זמן ההלוואה (-פסיקה), האם אפשר לסמוך בזה על היתרי "יצא השער" ו"יש לו"?
תשובה: היתר "יש לו" מועיל.
היתר "יצא השער" אינו מועיל.
טעם הדין: נח' בדבר רש"י והגאונים: לדעת רש"י זהו פירוש דברי הגמ' (עב:) "לווים על שער שבשוק" - שמותר ע"י היתר יצא השער, אך לדעת הגאונים זה אסור משום דזו פסיקה בבא בחובו, שאינה מותרת אלא בהיתר יש לו ולא בפסיקה על השער. והכריע הב"י לאיסור כדעת הגאונים.
מקור: ט"ז קסג, ה

שאלה: מי שבא ללוות מחברו 1000 ש"ח, ולא היה לו שקלים אלא דולרים והילווה לו דולרים בשווי 1000 ש"ח, האם מותר לו אח"כ לחזור ולמכור את הדולרים למלווה ב900 ש"ח?
תשובה: אסור מפני הערמת ריבית.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (סב:) משמיה דרב ספרא.
מקור: שו"ע קסג, ג

שאלה: מי שבא ללוות מחברו 1000 ש"ח, ולא היה לו שקלים אלא דולרים והילווה לו דולרים בשווי 1000 ש"ח, באיזה אופנים יהיה מותר לו למכור את הדולרים למלווה ב900 ש"ח? (5 אופנים)
א. ‫‬אם מתחילה בא ללוות דולרים ולא שקלים.‫‬
ב. ‫‬אם ירד המחיר וכעת הדולרים שווים רק 900 ש"ח.‫‬
ג. ‫‬אם ישלם בסוף בדולרים.‫‬
ד. ‫‬לדעת הט"ז אם אין זה באותו מעמד מותר. אך הש"ך אוסר.‫‬
ה. ‫‬אם ההלוואה היא של דולרים בדולרים (לפי היתרי סאה בסאה).‫‬
טעם הדין: א. ‫‬ש"ך קסג, ט [כך דקדק הרא"ש, דדווקא אמר הלויני מנה אסור אבל הלויני חיטים שרי] - ודווקא שעשו קנין המועיל (ב"ח)
ב. רמ"א קסג, ג [כך כ' תלמידי הרשב"א, דאם ירד המחיר והם שווים תשעים עכשיו שרי.]
ג. שו"ע קסג, ג [כך מבואר בגמ' (סב:) באוקימתא דאביי. ומסקנת הב"י היא שאם סיכמו לפרוע מעות מותר לפרוע פירות, אך אם סיכמו לפרוע פירות ורוצה לפרוע מעות, הדבר תלוי במח' רשב"ם ור"ת (שהוכרעה לחומרא בסימן קעה)] - ודווקא שעשו קנין המועיל (ב"ח)
ד. הט"ז מדמה זאת למוכר שדה ולמחר כתב שטר שיוכל לחזור בו, דשרי לאכול פירות (קעד, א). אך הש"ך מחלק דהתם הוא מכירה גמורה, אבל כאן מיחזי כריבית.
ה. כ"כ החוו"ד, דבהלוואת סאה בסאה שעשאו דמים מותר לפרוע אפ' כסף.
מקור: שו"ע ופוסקים קסג, ג

שאלה: האם מותר להלוות חיטים בשווי 90 ש"ח ע"מ לפרוע לו 100 ש"ח?
תשובה: זו ריבית גמורה.
טעם הדין: כ"כ תלמידי הרשב"א, וכ' הט"ז דאין זה דומה לטרשא דשרי מפני שכאן אמר לשון הלויני.
מקור: ט"ז קסג, ו

שאלה: האם מותר להלוות חיטים בתנאי שהלווה יחזור וימכור אותם למלווה בפחות משוויים?
תשובה: זו ריבית גמורה.
טעם הדין: כ"כ הרמ"א, אך הש"ך מביא בשם הב"ח שזה כעין ריבית גמורה.
מקור: רמ"א קסג, ג; ש"ך שם יא

שאלה: מי שבא ללוות מחברו ולא היו לו מעות והילווה לו חיטים בשווי מנה, וחזר ומכר לו את החיטים בתשעים, כמה גובה ממנו?
תשובה: לדעת השו"ע: מאה.
לדעת הרמ"א: תשעים.
טעם הדין: דעת הרמב"ם היא שאין זה אפ' אבק ריבית, ולכן בדיעבד יכול לגבות כל החוב. אך לדעת הרמב"ן זהו אבק ריבית שאם לא שילם אותו עדיין לא ישלם. והשו"ע פסק כדעת הרמב"ם אך הרמ"א הביא דעת החולקים בשם י"א.
מקור: שו"ע ורמ"א קסג, ג

שאלה: מי שמשלם לחברו במוצר כדי לקנות באמצעותו מוצר אחר (-פסיקה) שיקבל אותו לאחר זמן לפי המחיר הנוכחי, האם אפשר לסמוך בזה על היתר "יצא השער"?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כך פירשו מקצת הראשונים את דברי ר' ינאי (סג.) מה לי דמיהן מה
לי הן, וכ' הב"י דלדינא כו"ע מודו לזה.
מקור: בית יוסף קעה, א

שאלה: מהם אופני ההיתר לשלם מראש על מוצר (-פסיקה) בזול?
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
A: ‬יש לו.‫; ‬אין לו מחיר ידוע.‫
טעם הדין: א. (שו"ע קעג, ז) וטעם ההיתר מפני שנחשב כאילו נקנה ללוקח והתייקר ברשותו.
ב. (רמ"א שם) וטעם ההיתר מפני שאין ניכר הריבית.
אבל יצא השער אינו היתר, שהרי במחיר זה אינו יכול להשיגו.
מקור: שו"ע ורמ"א קעג, ז; ריבית הלכה למעשה ט, ב

שאלה: המשלם מראש על מוצר (-פסיקה) בזול, בהיתר "יש לו" - האם כשהחפץ לא מוכן זה נחשב שיש לו?
תשובה: אם מחוסר מלאכה אחת או שתים - אסור להוזיל יותר מהשער הזול שבשערים.
אם מחוסר ג' מלאכות- אסור לפסוק כלל.
טעם הדין: כ"כ הש"ך בשם התוס', דאסור להוזיל טפי משער הלקוטות.
מקור: שו"ע קעה, ד; ש"ך קעה, ז

שאלה: האם מותר לשלם מראש על מוצר (-פסיקה) בזול, בדבר שאין לו מחיר ידוע ולא יצא השער?
תשובה: מותר.
[לדעת הש"ך והט"ז אסור]
טעם הדין: הב"י והרמ"א מתירים לפסוק בהוזלה בדבר שאין שומתו ידועה, כמו שמותר לעשות טרשא.
אך הש"ך והט"ז תמהים דאם לא יצא השער יש לחוש שמא יעלה המחיר וכמו בכל פסיקה.
לכן הש"ך מפרש (א) דמיירי שיצא השער אלא שאין שומה ידועה. והבאר הגולה מפרש (ב) שמדובר בדבר שאין לו שער לעולם. והט"ז מפרש (ג) שכבר הגיע זמן אספקת המוצר והתברר שלא עלה המחיר.
אך הכרעת ההלכה היא להתיר בזה (חכמ"א קלט יד).
מקור: רמ"א קעג, ז; ש"ך וט"ז שם; ריבית הלכה למעשה ח, ג

שאלה: באיזה תנאים מותר לשלם מראש (-פסיקה) בזול על פירות קטנים מחוברים לקרקע, כדי לקבל אותם כשיגדלו? (4 תנאים)
א. ‫‬שכבר צמחו מעט.‫‬
ב. ‫‬שרגילות למכור אותם גם בקטנותם.‫‬
ג. ‫‬שאין צריכים הוצאות מיוחדות לגדלם.‫‬
ד. ‫‬שיתן לו דווקא את הפירות הללו ולא אחרים.‫‬
טעם הדין: א. רמ"א קעג, ז. דאל"כ אין כאן היתר "יש לו".
ב. וג. כך חילקו הפוסקים בין סוגיא דגינאי (סד.) שמותר לפסוק על דלעת בת זרת כדי לקבל אותה כשהיא בת אמה, לבין הא דפרדיסא (עג.) דרב אסר. (החילוק הראשון מוזכר בדברי הרמ"א קעג, ט, והשני מרומז בדברי הש"ך)
ד. כ"כ הש"ך והט"ז בשם המרדכי וכן מדוקדק ברמב"ם.
מקור: שו"ע ופוסקים קעג, ח; שם, י

שאלה: האם מותר לשלם מראש (-פסיקה) בזול על מה שפרה עומדת לחלוב או עז עומדת ליגזז?
תשובה: אם קונה את כל מה שיצא, בין רב ובין מועט - מותר.
אם מתחייב לו כמות מסויימת - אסור.
טעם הדין: כך איתא בברייתא בגמ' (סג.), וטעם ההיתר במקרה הראשון משום שהוא קרוב לשכר ולהפסד. וטעם האיסור במקרה השני מפני שאין למוכר את המוצר, כי החלב אינו בנמצא עדיין [ולא דמי לפירות קטנים שהם עצמם גדלים, וראיה לזה שהרי אם יטלום לא יצמחו אחרים, אבל כאן זה חלב אחר כי גם אם יקחו את החלב יבוא חלב אחר.]
מקור: שו"ע קעג, ט

שאלה: האם מותר לשלם מראש (-פסיקה) בזול לפי תנאי ההיתר, אם המוכר אומר בפירוש מחיר נמוך למשלם מראש ומחיר גבוה למשלם בזמן?
תשובה: אסור.
טעם הדין: הטור הביא מח' בזה, שיש מתירים אך רבנו ישעיה אוסר, וכן הכריע הרמ"א להלכה.
מקור: רמ"א קעג, ז

שאלה: מהו דרך ההיתר לשלם מראש (-פסיקה) בזול על זמורות בכרם ע"מ לקבל אותם לכשיתייבשו?
תשובה: לעשות קנין בעץ לקנות אותו לזמורותיו.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (עג.) לגבי הנהו דשבשי שיבשי.
[והחוו"ד נוקט שהיתר זה אינו קיים בפרדיסא שצריך להוציא בו הוצאות.
אך בהגהות אשר"י מבואר שגם בפרדיסא קיים ההיתר הנ"ל. וכ"כ בכס"מ]
מקור: שו"ע קעג, יא

שאלה: האם מותר לשלם מראש (-פסיקה) על חפץ, והמוכר יקבל על עצמו אחריות מלאה - דהיינו שאם ייאנס החפץ הוא ישלם, וכן אם יוזל מחיר החפץ הוא יחזיר ללוקח את ההפרש?
תשובה: אם מדובר בקניית חפץ ספציפי (כמו רכב משומש) - אסור.
אם מדובר בהתחייבות לספק מוצר (כמו חלב) - מותר.
[והחוו"ד אוסר גם בזה]
טעם הדין: כך חילק בט"ז (קעה, ט וכ"כ בהגהות אשר"י) בין סוגיא דחביתא דחמרא (ב"מ סד.) שנתבאר בה שאם המוכר מקבל אונס, על הלוקח לקבל זול, (וכן נפסק להלכה בשו"ע קעג יג,) לבין כל פסיקה שמותר למוכר לקבל אונסים וגם זול - פסיקה כשער הגבוה (ונפסק בשו"ע קעה, ז).
אך החוו"ד מחלק באופן אחר (ע"פ נימו"י), שאם המכר מתבטל אסור, ואם המכר מתקיים אלא שהמוכר צריך לספק יותר מהמוצר מותר.
מקור: שו"ע קעג, יג; קעה, ט; ט"ז קעה, ט; חוו"ד שם

שאלה: באיזה אופנים מותר לשלוח כסף ביד שליח לקנות תבואה במקום שבו היא נקנית בזול, ולספק אותה באותו המחיר במקום היוקר?
א. ‫‬אם השליח לא משתמש בכסף לצרכיו הפרטיים - מותר בכל אופן.‫‬
ב. ‫‬אם האחריות בחזור על המשלח - מותר מעיקר הדין.‫‬
ג. ‫‬אם משלם שכר טירחה לשליח - מותר מעיקר הדין.‫‬
ד. ‫‬אם האחריות בחזור על המשלח וגם משלם שכר טירחה לשליח - מותר לכתחילה.‫‬
טעם הדין: א. ש"ך בשם הב"י, דאין כאן הלוואה כלל אלא שליחות בלבד.
ב. שו"ע קעג, טז. וכך פירשו התוס' את הסוגיא דחמרין (עג.) ואין צריך ליתן שכר טירחה משום דמגלי להו תרעא ומוזלי גבייהו, ושם איתא דלאדם חשוב אסור לעשות כן.
ג. רמ"א שם (וכ' הש"ך דהשו"ע מודה לזה), כך פירש הרמב"ן את הסוגיא דחמרין, דחשיבי כשלוחים משום הטעמים הנ"ל דמגלי להו תרעא ומוזלי גבייהו. וכנ"ל דלאדם חשוב אסור.
ד. ש"ך בשם הריב"ש, דבתרתי לטיבותא מותר אף לאדם חשוב.
מקור: שו"ע ופוסקים קעג, טז

שאלה: באיזה אופנים מותר לשלוח כסף ביד שליח לקנות סחורה במקום שבו היא נקנית בזול, ולספק אותה באותו המחיר במקום היוקר? (2 אופנים)
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
A: ‬‫‬אם השליח לא משתמש בכסף לצרכיו הפרטיים.‫; ‬‫אם האחריות בחזור על המשלח וגם משלם שכר טירחה לשליח.‫
טעם הדין: א. ש"ך בשם הבית יוסף, דאע"פ שמקבל אחריות וטורח אין זו הלוואה, כי אין לו הנאה (עי' שו"ע קעז, א).
ב. בסחורה שלא שייך הטעמים דמוזלי גבייהו ומגלי להו תרעא, לכו"ע אין להתיר אלא בצירוף ב' ההיתרים יחד - גם שמשלם לו שכ"ט, וגם שהאחריות על המשלח. [ובזה עכ"פ שרי, דהא כיון שהאחריות על המשלח הרי פרעון ההלוואה היה במקום הזול, וכל החשש הוא שטורחים בחזור בגלל ההלוואה בהלוך, והרי נתן להם שכ"ט. וכן מפורש בט"ז סקכ"ו.]
מקור: שו"ע ופוסקים קעג, טז

שאלה: תשלום מראש על מוצר (-פסיקה) בהיתר "יצא השער"- אם יש שער רק למארזים שלמים, האם אפשר לפסוק על בודדים?
תשובה: לא.
טעם הדין: כ"כ חוות יאיר דאם יצא השער לפויידע"ר אסור לפסוק לפי או"ם (יחידות מידה), דאינם נמכרים באותו המחיר מפני הטורח.
מקור: פת"ש קעה, א

שאלה: האם מותר לשלם מראש (-פסיקה) על מוצר לפי תנאי ההיתר, ולומר לשון הלוואה, כגון תלווה לי 100 ש"ח ואתן לך בעוד זמן מסויים את המוצר לפי שוויו הנוכחי?
תשובה: אסור אפ' אם יצא השער ויש לו.
טעם הדין: כך מצינו (קסב, ה) שאסור להלוות סאה חיטים בסאה דוחן ואפ' לפי תנאי ההיתר, וטעם החילוק מפסיקה המותרת כ' הט"ז (שם) והש"ך (קעג, טז) משום שאמר לשון הלוואה.
[ולשון סתמית כגון "תן לי" - אם מדובר בב' מיני סחורות מותר. אבל מטבע ומטבע שאינו טבוע, מותר רק לשולחני שדרכו בכך, אבל לשאר אדם אסור לומר לשון "תן" אלא רק לשון "מכור" - ש"ך קעג, יב]
מקור: ט"ז קסב, ט; ש"ך קעג, טז; ריבית הלכה למעשה ח, ה

שאלה: האם מותר לשלם מראש על מוצר (-פסיקה) בלי תנאי ההיתר, ולהתנות שאם יעלה מחיר המוצר יוסיף הקונה עוד כסף?
תשובה: ודאי שמותר.
טעם הדין: במקרה זה, אין כאן פסיקה כלל, שהרי אינו מחזיק לו את המחיר. ומקור לזה מרש"י (ב"מ עג:) שרבינא היה משלם מראש לקבל יין כפי שער היוצא.
[ולכן מותר לשלם מראש כסף לחנות כדי לקנות בה מוצרים במשך החודש לפי המחיר שיהיה אז, ואין בזה שום חשש פסיקה.]
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, ו-ז

שאלה: מי שמשלם מראש על מוצר באמצעות צ'ק - האם צריך דווקא את תנאי ההיתר של תשלום מראש (-פסיקה)?
תשובה: צ'ק מזומן - כן.
צ'ק דחוי - לא.
טעם הדין: בצ'ק מזומן שהמוכר יכול לפרעו מיד, נחשב שהקונה כבר שילם ויש כאן "פסיקה", אבל אם הצ'ק דחוי עד למועד שאולי כבר תסופק הסחורה, אין איסור בדבר שהרי הוא מחזיק לו את המחיר גם אם לא ישלם לו מראש כלל.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, י-יב

שאלה: מי שמשלם מראש על מוצר באמצעות כרטיס אשראי- האם צריך דווקא את תנאי ההיתר של תשלום מראש (-פסיקה)?
תשובה: אם חברת האשראי גובה או משלמת לפני הספקת הסחורה - צריך.
 אם חברת האשראי גובה או משלמת אחרי או בסמוך להספקת הסחורה - לא צריך.
טעם הדין: אם התשלום בפועל מתבצע לפני הספקת הסחורה, יש כאן "פסיקה", אבל אם הכסף עובר רק אחרי הספקת הסחורה אין "פסיקה" כלל. וגם אם התשלום הוא זמן קצר לפני האספקה אין איסור בדבר, כי החזקת המחיר אינה בגלל הקדמת התשלום.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, יג

שאלה: האם האיסור לשלם על מוצר מראש (-פסיקה) הוא גם כשמשלם רק חלק מהתשלום?
תשובה: כן.
אבל דמי רצינות בלבד, מותר.
טעם הדין: גם בתשלום חלקי יש הלוואה על אותו הסכום עכ"פ.
אבל בתשלום מועט שהוא דמי רצינות בלבד אין איסור, כי הוא רק בא לקיים את המקח. (ע"פ מהרש"ם)
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, יד

שאלה: תשלום מראש על מוצר (-פסיקה) בהיתר "יש לו" - האם כשיש למוכר מוצר אחד הוא יכול למכור לכמה אנשים על סמך אותו המוצר?
תשובה: כן.
מקור: חוו"ד קסג, א; ריבית הלכה למעשה ח, טו

שאלה: בתשלום מראש (-פסיקה) לפי היתרי "יצא השער" ו"יש לו" - האם צריך שהמוכר והקונה ידעו מההיתר?
תשובה: לכתחילה צריך.
בדיעבד מועיל גם בלי זה.
טעם הדין: כ"כ החוו"ד (קסג, א)  שכשם שצריך בסאה בסאה לדעת מההיתר, כך צריך בפסיקה. [ועי' בחכמ"א (בינ"א ה) שמיקל בזה יותר.]
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, כה וכח

שאלה: בתשלום מראש (-פסיקה) על סמך היתר "יש לו" -האם נאמן המוכר לומר שיש לו?
תשובה: נאמן.
מקור: רמ"א קסג, א

שאלה: בתשלום מראש (-פסיקה) על סמך היתר "יש לו" - האם המוכר יכול אח"כ לאכול את החפץ או למכור אותו?
תשובה: כן.
טעם הדין: כ"כ התוס' (ב"מ סד:) דיש לו הוא רק היתר לענין פסיקה.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, כז

שאלה: בתשלום מראש (-פסיקה) על סמך היתר "יצא השער" - האם כשהקונה שילם רק חלק מהכסף אפשר לסמוך על היתר זה?
תשובה: יש להחמיר.
ואם יש למוכר עוד כסף משל עצמו - מותר.
טעם הדין: כ"כ הפנים מאירות דבכה"ג אין להתיר על סמך יציאת השער, דהא בכסף שבידו אינו יכול להשיגו. אך כ' האבני נזר דבצירוף שיטת הראשונים שמועיל שיש למוכר כסף משל עצמו כאילו יש לו, שרי.
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, מ

שאלה: האם מותר לשלם מראש (-פסיקה) בזול - אם יש למוכר רק קצת מהמוצר, אבל יצא השער?
תשובה: מותר - ויתנה עם הקונה שההוזלה היא רק על החלק שיש לו.
טעם הדין: כ"כ רעק"א (קעג, ו) בשם מהר"י הלוי. שעל החלק שיש לו הוא מוזיל, ועל השאר מותר משום שיצא השער.
[אבל לא יוזיל הוזלה ניכרת, כי א"כ ניכר שבעד הפסיקה על סמך יציאת השער הוא מוזיל לו את השאר. רעק"א שם]
מקור: ריבית הלכה למעשה ט, ז

שאלה: המשלם מראש על מוצר (-פסיקה) בזול לפי היתרי "יש לו" או "אין לו מחיר ידוע" - האם מותר להוזיל הרבה מאוד ממחירו?
תשובה: בהיתר "יש לו" - מותר.
בהיתר "אין לו מחיר ידוע" - רק עד 20%.
טעם הדין: בהיתר יש לו שרי אפ' מוזיל לו הרבה (גידולי תרומה) כי נחשב כאילו קנה מיד. [ושאני מפרש מכאילו מפרש. ב"י]
בהיתר אין לו מחיר ידוע, כתוב לגבי טרשא שאסור להוזיל הרבה דהוי כמפרש, וה"ה הכא. [דכל ההיתר הוא משום דאינו ניכר, והא ניכר.]
מקור: ריבית הלכה למעשה ט, ו וטו

שאלה: האם מותר לשלם מראש (-פסיקה) או לשלם מראש בזול, במקום שהחזקת המחיר או ההוזלה אינם בגלל הקדמת המעות?
תשובה: מותר.
טעם הדין: דוגמאות:
א. מי שמחזיק את המחיר או מוזיל אותו דבר גם למי שמשלם בצ'ק דחוי.
ב. אם המחיר הוא כך בגלל קניית כמות (כמו כרטיסייה וכדו' שאפשר להשתמש הכל ביחד)
ג. אם המחיר הוא כך בגלל חסכון בהוצאות ניהול וגבייה עקב התשלום מראש
מקור: ריבית הלכה למעשה ח, מו-מח; שם ט, כ-כב

שאלה: באיזה תנאים מותר לקנות דבר ולשלם עליו לאחר זמן ביוקר (-טרשא)? (3 תנאים)
Q: א. ‫[...]‬
ב. ‫[...]‬
ג. ‫[...]‬
A: ‬שלא יפרש לו שיש הבדל במחיר בין תשלום בזמן לתשלום מאוחר.‫; ‬דווקא חפץ שאין לו מחיר קבוע וידוע‫.; ‬שלא יהיה ביוקר יותר מדי.‫
טעם הדין: א. התירו חכמים לשלם תשלום מאוחר ביוקר [וזהו הנקרא בגמ' (ב"מ סה.) טרשא], אבל אם מפרש לו ב' מחירים - זול למשלם מיד ויקר למשלם לאחר זמן, זה מפורש במשנה (שם) לאיסור.
ב. התוס' (סג:) הקשו מאי שנא מהא דאסור לפסוק על ה' במחיר של ד' אם אין לו, ותירצו דההיתר הוא רק אם אין לו מחיר ידוע, כי אם יש לו מחיר ידוע הרי הוא כמפרש.
ג. כ' הטור שאם הוא מעלהו הרבה, הרי זה כמפרש ואסור.
מקור: ריבית הלכה למעשה י, א-ב

שאלה: האם מותר למוכר להציע שני מחירים - מחיר רגיל (כמחיר השוק) למשלם באיחור, ומחיר זול למשלם מיד?
תשובה: יש להחמיר.
טעם הדין: המחנ"א והחכמ"א מתירים בזה, אך היד אברהם והתפארת למשה אוסרים. וכבר נח' בזה הראשונים, שדעת הרמב"ן במלחמות לאסור, אך המאירי (סה.) מתיר.
מקור: פת"ש קעג, ה; ריבית הלכה למעשה י, ד

שאלה: האם מותר למכור חפץ בתשלום מאוחר, ולקבוע שהמחיר יהיה לפי שעת התשלום?
תשובה: רק בשני תנאים:
א. שאין לו מחיר ידוע.
ב. שלא יפרש לו שאם משלם עכשיו המחיר הוא לפי המחיר הנוכחי.
טעם הדין: כך התוס' (ב"מ סה.) פירשו את טרשא דרב פפא דאסור אם הוא מפרש או שיש לו מחיר ידוע. [ואמנם מדברי הרמב"ן יוצא שאם אינו מפרש לו מותר אפ' אם יש לו מחיר ידוע, וכך פסק הש"ך (סק"ג) להלכה, אך כבר תמה עליו רעק"א שבתוס' מפורש לאיסור.]
מקור: ריבית הלכה למעשה י, יט

שאלה: האם מותר למכור חפץ ולהתנות שהמחיר יהיה לפי זמן האספקה?
תשובה: מותר.
מקור: רמ"א קעג, יד

שאלה: מי שמכר חפץ לחברו במחיר מסויים כדי לשלם לאחר זמן, האם יכול להתנות עמו לשלם מיד בזול?
תשובה: מותר.
טעם הדין: זה דומה למכירת חובות שמותרת.
מקור: שו"ע קעג, ג

שאלה: מוכר שמציע שני מחירים - מחיר זול למשלם מיד ומחיר יקר למשלם לאחר זמן, האם מותר לשלם את המחיר הזול?
תשובה: מותר.
טעם הדין: פשוט - כי אין כאן שום הלוואה ושום ריבית, וכל האיסור הוא לשלם את המחיר היקר לאחר זמן.
מקור: ריבית הלכה למעשה י, ט

שאלה: קניית חפץ ביוקר בתשלום מאוחר (-טרשא) בלי לפרש - עד כמה מותר להעלות במחיר?
תשובה: עד 20%
טעם הדין: כ"כ רעק"א ועוד הרבה אחרונים, שזה מה שנקרא "מעלהו הרבה" שנחשב כאילו הוא מפרש.
מקור: ריבית הלכה למעשה י, יז

שאלה: קניית נדל"ן ביוקר בתשלום מאוחר (-טרשא) לפי תנאי ההיתר - עד כמה מותר להעלות במחיר?
תשובה: כמה שירצה.
טעם הדין: משום שאין אונאה לקרקעות [כך פירשו האחרונים את דברי הש"ך].
מקור: ש"ך קעג, ב; ריבית הלכה למעשה י, יח

שאלה: האם מותר לשלם תשלום מאוחר ביוקר (-טרשא) שלא לפי תנאי ההיתר - במידה והקונה יכול לחזור בו וגם האחריות עדיין על המוכר?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כך יוצא מתוך דין הרמב"ם במוכר חבית בשני זוז וכו', שאם האחריות היא על המוכר וגם הקונה יכול לחזור בו אז נחשב שהמכירה לא נגמרה ואין כאן הלוואה ומה שהוא משלם יותר ביוקר אין זה ריבית.
מקור: שו"ע קעג, יד; ריבית הלכה למעשה י, כב

שאלה: מי שצריך כסף, האם מותר לו לקנות חפץ בתשלום מאוחר ביוקר (-טרשא) לפי תנאי ההיתר, ולמכרו מיד לאחר בזול?
תשובה: אסור.
טעם הדין: כ"כ הב"י (בבד"ה) בשם הריטב"א שבכה"ג אסור, משום שנראה להדיא שאין כאן מכר אלא הלוואה.
מקור: בדק הבית קעג; ריבית הלכה למעשה י, כד

שאלה: מי שביקש מחברו הלוואה, האם מותר לחברו למכור לו חפץ בתשלום מאוחר ביוקר (-טרשא) לפי תנאי ההיתר?
תשובה: מותר.
ובלבד שידברו בלשון מכירה.
טעם הדין: יש לדמות זאת להא דנח' הט"ז והש"ך (סו"ס קסז) אם מותר למכור סחורה בהרבה פחות משווייה ע"מ שאם לא יספק אותה לזמן פלוני שיחזיר הרבה כסף יותר משווייה, אם אמר מתחילה הלוויני; שהט"ז אוסר והש"ך בנקוה"כ מתיר. וה"ה בנידו"ד שעושה לפי תנאי ההיתר שהש"ך יתיר בזה.
מקור: ריבית הלכה למעשה י, כו

שאלה: באיזה אופנים מותר לשלם שכר בגלל שזה שכירות ולא הלוואה? (2 אופנים)
תשובה: א. החפץ חוזר בעינו ואין רשות להוציאו בהוצאה.
ב. המשכיר מקבל על עצמו את הפחת שמחמת השימוש בחפץ.
טעם הדין: בגמ' (סט:) בסוגיא דרב חמא מוגר זוזי מבוארים ב' החילוקים הנ"ל, וכ' התוס' דכל חילוק בפנ"ע מועיל להתיר. וכן נפסקה הלכה בטושו"ע ריש סימן קעו. [ודלא כרש"י שכ' דכל טעם מועיל לאיסור, ואין להתיר אלא בהצטרפות ב' הטעמים.]
והבנת הדבר היא שבמקרים אלו נחשב שהחפץ שייך למשכיר והוא נוטל שכר על השתמשות בשלו, אבל בהלוואה החפץ שייך לשוכר וזה רק שכר על ההמתנה.
מקור: שו"ע קעו, א-ב

שאלה: השוכר מעות מחברו שלא ע"מ להוציאם, אלא להיראות בהם עשיר וכדו', האם מותר לו לשלם שכר?
תשובה: מותר.
טעם הדין: מכיון שהם חוזרים בעין שרי אע"פ שאין בהם פחת, וכדעת התוס' דבחד לטיבותא סגי.
[אבל אסור לו לקבל אחריות אונסים. רמ"א שם]
מקור: שו"ע קעו, א

שאלה: האם מותר להשכיר חפץ ולהתנות שאם ירצה השוכר יוכל להחזיר חפץ חדש במקומו?
תשובה: אם זהו חפץ שנפחת ע"י שימוש מותר.
טעם הדין: מכיון שיש פחת והמשכיר מקבל על עצמו את הפחת (אם יחזיר את אותו החפץ) מותר ליטול שכר אפ' אם החפץ לא חוזר בעין. כדעת התוס' ודלא כרש"י.
מקור: שו"ע קעו, ב

שאלה: השוכר מעות שלא ע"מ להוציאם, איזה אחריות מותר לשוכר לקבל על עצמו?
תשובה: רק גנבה ואבדה, אבל אחריות אונסים אסור לשוכר לקבל.
טעם הדין: אם הוא מקבל ע"ע אחריות זה נחשב כמו הלוואה, כי בשכירות אין אחריות אונס על השוכר. [ולא שייך כאן שהמשכיר יקבל זולא כי אין זול במטבעות, וכן לא שייך שיקבל פחתא כי אין פחת במעות.]
מקור: רמ"א קעו, א

שאלה: השוכר חפץ שאין בו פחת (כמו יהלום), איזה אונסים מותר לו לקבל על עצמו?
תשובה: רק גנבה ואבדה ולא אונסים.
טעם הדין: אם מקבל ע"ע אונס הרי זה בכלל "אגרא ופגרא" דאסור. ולא מועיל מה שהמשכיר מקבל ע"ע אחריות אם יוזל החפץ, דהא לשיטת התוס' תרווייהו בעינן - זול ופחת. [הגהות אשר"י, ואמנם לשיטת רש"י סגי במה שמקבל ע"ע המשכיר אחריות זול.]
מקור: ט"ז קעו, א; רמ"א קעו, ג

שאלה: מי שמשכיר מעות להוצאה, האם זו ריבית מן התורה?
תשובה: אם כל האחריות על השוכר - כן.
אם אחריות אונסים על המשכיר - לא.
טעם הדין: כך מבואר בדברי הריב"ש, שלדעת רש"י שזו ריבית קצוצה מדובר שכל האחריות היתה על השוכר, והתוס' נקטו שהאונס היה על המשכיר ולכן זו רק ריבית דרבנן.
מקור: רמ"א קעו, א

שאלה: האם מותר להשכיר כלים שאין בהם פחת (כגון יהלום)?
תשובה: מותר בשני תנאים:
א. שאינו יכול להחזיר אחר במקומו.
ב. שהשוכר לא יקבל אחריות אונסים.
מקור: שו"ע ורמ"א קעו, א; ט"ז שם א

שאלה: השוכר חפץ שנפחת ע"י השימוש בו, האם מותר לשוכר לקבל על עצמו לשלם חפץ חדש במקרה שיישבר החפץ באונס?
תשובה: רק בתנאי שאם יישבר החפץ ישלם כפי השווי שלו בשעת השבירה.
טעם הדין: בגמ' כתוב שאסור לעשות "אגרא ופגרא" - דהיינו לקבל אחריות על שבירה וגם לשלם שכר, אך אם האחריות היא רק לפי המחיר של שעת השבירה מותר. [כך פירש הרמב"ן את הסוגיא. ודלא כהרשב"א.]
ובהמשך כתוב שאסור לעשות "אגרא ופחתא" - דהיינו לקבל אחריות אונס וגם לשלם את הפחת. וכ' התוס' שצריך המשכיר לקבל גם זול וגם פחת, ודלא כרש"י דבחד מינייהו סגי.
מקור: שו"ע ורמ"א קעו, ג

שאלה: מי שהשכיר מעות שלא ע"מ להוציאן, והוציאן השוכר בהוצאה, האם מותר לו לשלם שכר?
תשובה: אסור.
טעם הדין: כיון שלווה אותם בפועל, כל מה שהוא נותן זה ריבית.
מקור: ש"ך קעו, א

שאלה: האם השואל חפץ מחברו יכול לקבל על עצמו אחריות אונסים, לשלם חפץ חדש?
תשובה: מותר.
טעם הדין: בגמ' (עב:) איתא "אי פגרא לא אגרא" - שמי שמקבל אחריות אסור לו לשלם שכר, ומכאן שבהשאלה שאין משלמים שכר מותר לקבל אחריות, וכן איתא (עג.) "אי פחתא לא אגרא" שמוכח מזה שגם לא צריך לקבל פחת. [וכ"כ בחוו"ד קסא, א]
מקור: ריבית הלכה למעשה יג, יב

שאלה: האם מותר למי שמשכיר חנות לחברו, להלוות לו כסף ולהעלות את דמי השכירות?
תשובה: אם הכסף מושקע בחנות עצמה - מותר.
אם הכסף מושקע במלאי וכדו' - אסור.
טעם הדין: כך שנינו במשנה (סח:) מפריזין על השדה, והתבאר בברייתא החילוק הנ"ל, וכן נפסק להלכה.
ומפורש בדברי הטור שמדובר שהוא מחזיר לו את ההלוואה ואפ"ה מותר להעלות בדמי השכירות.
מקור: שו"ע קעו, ה

שאלה: האם מותר להתנות במפורש שני מחירים בשכירות בית, אחד למשלם הכל מראש ואחד למשלם לפי כל חודש וחודש?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כך מפורש במשנה (ב"מ סה.) "מרבין על השכר".
והטעם שמותר להוזיל למשלם מראש הוא משום שהשוכר קונה את הבית מיד ואין כאן המתנת זמן [רבנו יונה ב"ב פו.]. והטעם שמותר לייקר למשלם לאחר זמן הוא משום שזה הזמן הראוי באמת לשלם, כי אין שכירות משתלמת אלא לבסוף ונמצא שאין כאן הלוואה כלל. [גמ' ב"מ שם]
מקור: שו"ע קעו, ו

שאלה: מי שהשכיר בית לחברו בסכום מסויים מראש, ולאחר שהתחיל השוכר לגור בבית מציע לו לפרוס את התשלום לזמן ארוך יותר בתוספת תשלום, מה הדין?
תשובה: אסור.
[ספק אם זו ריבית מן התורה]
טעם הדין: מכיון שכבר התחיל לגור והתחייב לשלם, אם הוא מאריך לו את הזמן הרי זה ריבית. תלמידי הרשב"א.
והב"י מסתפק אם זו ריבית דרבנן משום שזה בדרך שכירות או שזו ריבית מן התורה כי הארכת הזמן היא כהלוואה.
מקור: רמ"א קעו, ו

שאלה: האם מותר לשכור פועל ולשלם לו מראש בזול?
תשובה: רק אם הפועל מתחיל לעבוד מיד.
טעם הדין: כך מבואר בגמ' בב"ב (פז.) שמעיקר הדין מותר להוזיל בשכירות פועל [משום שנחשב שקנה אותו מעכשיו - ראשונים], אך משום שזה נראה כריבית לכן צריך שיתחיל לעבוד מיד.
מקור: שו"ע קעו, ח

שאלה: האם מותר לשכור צימר או חדר במלון ולשלם זמן רב מראש בזול?
תשובה: מותר.
ובתנאי שהחדר קיים וראוי למגורים.
טעם הדין: כך איתא במשנה (ב"מ סה.), ואמנם דעת הרשב"א מבעלי התוספות שההיתר הוא רק אם מתחיל לגור בבית מיד, כדאיתא בב"ב (פז.) לגבי שכירות פועל. אך להלכה נפסק כדעת הרשב"א (בן אדרת) שבית חלוק מפועל מפני שפועל יכול לחזור בו, ולכן בבית אין צריך לדור מיד.
והנה רעק"א מחדש שכל ההיתר הוא רק אם יכול להיכנס מיד לבית, כגון שהבית פנוי, אך להלכה מותר אם הבית ראוי למגורים. אמנם אם הבית אינו ראוי למגורים כגון שהוא דורש שיפוץ וכדו', יש להחמיר.
מקור: ט"ז קעו, ז; נקודות הכסף שם; רעק"א שם

שאלה: מי שחייב כסף לפועל, ורוצה לשלם לו לאחר זמן בתוספת תשלום, מה הפתרון לעשות זאת בהיתר?
תשובה: שהפועל ימשיך לעבוד מעט עד זמן התשלום.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (ב"מ עג.) לגבי הנהו דנטרי באגי, והטעם משום דשכירות אינה משתלמת אלא לבסוף ונמצא שאין כאן המתנה כלל.
מקור: שו"ע קעג, יב

שאלה: בשכירות דירה, האם מותר להציע שני מחירים - כאשר המחיר הגבוה למשלם בסוף תקופת השכירות הוא יותר מהמחיר המקובל בשוק?
תשובה: מותר.
טעם הדין: טעם ההיתר להציע מחיר גבוה למשלם בסוף תקופת השכירות הוא משום שאין כאן הלוואה כלל (ריטב"א, חוו"ד), ודלא כמו שהבין המחנ"א שההיתר הוא בגלל שזה המחיר האמיתי.
מקור: ריבית הלכה למעשה יד, ד

שאלה: האם מותר לשלם מראש בזול לפועל שעובד בקבלנות, אם הוא אינו מתחיל לעבוד מיד?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כך פסקו החלקת יעקב ושבט הלוי, שבקבלן דינו כשכירות דירה שאין צריך להתחיל לעבוד מיד.
מקור: ריבית הלכה למעשה יד, יז

שאלה: האם מותר לפועל להציע שני מחירים, מחיר זול למשלם בתחילת העבודה ומחיר יקר למשלם בסוף העבודה?
תשובה: מותר.
טעם הדין: מאותו הטעם שמותר להציע שני מחירים בשכירות דירה, אלא שצריך להקפיד שאם הוא משלם בזול בתחילה אז הפועל צריך להתחיל לעבוד.
מקור: שו"ע קעו, ו

שאלה: האם מותר לשלם מראש בהוזלה גדולה לסופר סת"ם והוא מתחיל לעבוד מיד?
תשובה: אם הקלף של הסופר - אסור.
אם הקלף של המזמין - מותר.
טעם הדין: ההיתר לשלם מראש לפועל שמתחיל לעבוד מיד הוא רק בשכירות ולא במכירה, ולכן אם הקלף הוא של המזמין אז יש כאן שכירות והדבר מותר, אבל אם הקלף של הסופר נמצא שיש כאן מכירה, וצריכים את תנאי ההיתר של פסיקה וכאן אין את ההיתר של יש לו, וכן אין להסתמך על יציאת שער שהרי הוא מוכר לו בזול, וכן אין לסמוך על אין לו מחיר ידוע, כי זו הוזלה גדולה מדי.
מקור: ריבית הלכה למעשה יד, יט

שאלה: המוכר חפץ לחברו על מנת שיוכל המוכר לבטל את המכירה בכל עת שירצה, האם מותר לקונה להשתמש בחפץ?
תשובה: אסור.
טעם הדין: כך מפורש בגמ' (ב"מ סה:) שמכירה שביד המוכר לבטלה בכל זמן שירצה אינה מכירה אלא הלוואה, ונמצא שה"קונה" הוא מלווה ל"מוכר" ואם הוא משתמש בחפץ הרי זו ריבית.
מקור: שו"ע קעד, א

שאלה: מכירה שהמוכר יכול לבטלה בכל זמן שירצה ("מכר החוזר") והלוקח אכל פירות והתבטלה המכירה, האם מוציאים ממנו את מה שאכל?
תשובה: לדעת השו"ע - כן.
לדעת הרמ"א - לא.
טעם הדין: הש"ך מדמה דין זה למשכנתא בלא נכייתא, שדעת השו"ע (קסד, ד) שהיא ריבית קצוצה, ודעת הרמ"א שהיא רק אבק ריבית.
(והט"ז מוסיף עוד שדין זה תלוי גם במח' התנאים בצד אחד בריבית, אך להלכה צד אחד בריבית הוא ריבית מן התורה. וע"ע בש"ך (קעב כט) שפסק שצד אחד בריבית דרבנן)
מקור: ש"ך קעד, א

שאלה: מכירה שהמוכר יכול לבטלה בכל זמן שירצה ("מכר החוזר"), ולא התבטלה המכירה, והלוקח השתמש בחפץ, האם מוציאים ממנו?
תשובה: פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים.
טעם הדין: כך כ' הריב"ש, שמכר החוזר כל זמן שלא נודע אם הוא יתבטל אם לאו דינו כאבק ריבית שאסור רק מדרבנן. ורק כשהתבטלה המכירה בפועל הרי זו ריבית קצוצה.
מקור: גיליון רעק"א קעד, א

שאלה: מכר לחברו חפץ, והמנהג בעיר הוא שאם יש למוכר מעות יוכל לבטל את המכירה בכל זמן שירצה, האם מותר ללוקח לאכול פירות?
תשובה: אסור.
טעם הדין: מפני שהמנהג הוא כאילו פירש בהדיא שיוכל לבטל את המכר מתי שירצה, ודינו ככל "מכר החוזר".
מקור: רמ"א קעד, א

שאלה: מכירה שיש אפשרות שהיא תתבטל - כגון שמכר ביתו ע"מ לעלות לא"י שאם לא יצליח לעלות תתבטל המכירה, האם מותר ללוקח לאכול פירות?
תשובה: אסור עד שיוודע שתתקיים המכירה.
טעם הדין: כ"כ הראשונים שדינו ככל "מכר החוזר" שאינו אלא הלוואה ואסור ללוקח לאכול פירות.
והאיסור מתחיל משעה שנולד הספק. (ט"ז)
מקור: שו"ע קעד, ז

שאלה: מכר דבר לחברו ומיד אח"כ עשו תנאי גמור בקנין שיוכל המוכר לבטל את המכירה, האם מותר ללוקח לאכול פירות?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כ"כ הרשב"א (ולדעת הרי"ף זה מפורש בגמ') משום דהמכר נגמר בלא תנאי, אלא שחסד הוא שמתחסד עמו שמתחייב למכור לו מחדש.
מקור: שו"ע קעד, ב

שאלה: מכר דבר לחברו והתנה עמו בפירוש שאם המוכר ירצה לאחר זמן יוכל לקנות מחדש את החפץ מחברו, האם מותר ללוקח לאכול פירות?
תשובה: המיקל יש לו על מי לסמוך.
טעם הדין: הנוב"י נטה להתיר בזה, וכן דעת החוו"ד, אך החקרי לב אוסר.
מקור: פת"ש קעד, א; ריבית הלכה למעשה יב, ה

שאלה: מכירה שהמוכר יכול לחזור בו רק עד זמן קצוב בלבד, כגון עד חודש בלבד, האם מותר ללוקח לאכול פירות בינתיים?
תשובה: אסור
טעם הדין: מפני שעד אותו זמן יש לו דין "מכר החוזר".
מקור: ריבית הלכה למעשה יב, ד

שאלה: מכירה שהמוכר יכול לבטל את המכירה רק לאחר זמן קצוב, כגון ששנה אחת אינו יכול לבטל ולאחר מכן יכול, האם מותר ללוקח לאכול פירות?
תשובה: יש להחמיר בזה.
טעם הדין: בתשובת בית אפרים נטה להתיר דומיא דבתי ערי חומה, אך במסקנתו אסור ואין זה דומה לבתי ערי חומה.
מקור: פת"ש קעד, ב; ריבית הלכה למעשה יב, ג

שאלה: מי ששלח שליח לקנות שדה מחברו, והתנה המוכר שיוכל לבטל את המכירה כשיהיו לו מעות, והשליח השיב לו: "אתה והוא חברים - תסתדרו ביניכם", האם דינו כ"מכר החוזר"?
תשובה: כן.
ואם אכל פירות מוציאים ממנו.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (סז.) "כל את ונוולא אחי - לא סמכא דעתיה", כלומר שלמרות שהשליח לא השיב תשובה ברורה, כוונת המוכר היא דווקא על דעת שתנאו קיים, ולכן יכול לבטל את המכירה כשירצה ודינו כ"מכר החוזר".
וכאן יוצא בדיינים לכו"ע, מפני שגם לפי הסוברים ש"מכר החוזר" אינו ריבית קצוצה, כאן הוי מחילה בטעות. ש"ך וט"ז.
מקור: שו"ע קעד, ג

שאלה: תשלום מקדמה על שדה: אם השדה נקנית לקונה מיד, למי מותר לאכול את הפירות?
תשובה: הקונה בלבד ולא המוכר.
טעם הדין: במקרה זה נמצא שהמוכר הוא המלווה של הקונה, ואם המוכר יאכל מהשדה של הקונה הרי זו ריבית. אבל הקונה אוכל פירות משום שהשדה היא שלו.
[רעק"א מציין שלפי שיטות הראשונים שאם המוכר עייל ונפיק אזוזי מתבטלת המכירה, נמצא שאסור לקונה לאכול פירות עד שישלם או שיזקוף את המעות במילווה, עיי"ש.]
מקור: רמ"א קעד, א

שאלה: תשלום מקדמה על שדה: אם קונה כנגד מעותיו, למי מותר לאכול פירות?
תשובה: לכל אחד מהם.
טעם הדין: בגמ' איתא דזה אוכל כנגד מעותיו וזה אוכל כנגד מעותיו, אך האחרונים נוקטים דזהו בסתמא, אבל אם רצו יכולים לשנות ומי שירצה יאכל מפני שאין כאן הלוואה כלל.
מקור: שו"ע קעד, ד

שאלה: תשלום מקדמה על שדה: אם התנאי הוא שאם ישלם בסוף הכל יקנה מעכשיו, ואם לאו תתבטל המכירה, למי מותר לאכול פירות?
תשובה: לאף אחד, אלא ישלשו הפירות.
טעם הדין: אם המוכר יאכל פירות יש לחוש שמא יתקיים המקח ונמצא שהמוכר אכל פירות משדה הקונה בשכר המתנת מעות שאר התשלום. ואם הקונה יאכל פירות יש לחוש שמא יתבטל המקח ונצא שהקונה אכל פירות משדה המוכר בשכר הלוואת המקדמה. לכן ישלשו ביד שליש עד שידעו אם המקח מתקיים או מתבטל.
מקור: שו"ע קעד, ה

שאלה: תשלום מקדמה: אם התנאי שהמכר יחול רק עם גמר התשלום, למי מותר לאכול פירות?
תשובה: רק למוכר ולא לקונה.
ואם אכל מוציאים ממנו.
טעם הדין: הקונה הוא בעצם מלווה למוכר את דמי המקדמה, ואם הוא יאכל פירות הרי זה בשכר ההלוואה.
וזו הלוואה גמורה, ולכן מוציאים ממנו כדין ריבית קצוצה.
מקור: שו"ע קעד,ו

שאלה: הילווה לחברו על שדה והתנה שאם לא יפרע עד שלש שנים השדה תחלט למלווה, ואכל המלווה פירות, האם מוציאים ממנו?
תשובה: מה שאכל לאחר שלש שנים מוציאים.
מה שאכל תוך שלש שנים:
לדעת השו"ע - מוציאים.
לדעת הרמ"א - לא מוציאים.
טעם הדין: במקרה זה שלא אמר "מעכשיו" הרי זו אסמכתא שאינה קונה, ונמצא שיש כאן ממש הלוואה לכל דבר, ולכן הפירות שהמלווה אכל בתוך זמן ההלוואה דינם כמשכנתא בלא נכייתא, שלדעת השו"ע זו ריבית קצוצה, ולדעת הרמ"א זהו אבק ריבית. אך מה שאכל לאחר שלש שנים מוציאים לכו"ע משום שזו מחילה בטעות.
מקור: שו"ע קסד, ד; רמ"א שם

שאלה: האם מותר להלוות על שדה ולהתנות שאם ירצה הלווה למכרה לא ימכרנה אלא למלווה?
תשובה: בזול אסור.
בשווייה מותר (לדעת הש"ך דווקא כפי השווי העתידי).
טעם הדין: אם מתחייב למכור לו בזול, אז זה אגר נטר - שנותן לו תוספת על ההלוואה.
[ובדיעבד, נח' הפוסקים אם זו ריבית קצוצה או אבק ריבית. ויש שכ' שהדבר תלוי בדין צד אחד בריבית (ב"י וש"ך). וי"א שלכו"ע דינו כאבק ריבית מפני שזה נחשב כריבית בדרך מכר. (מקור מים חיים).]
אבל אם מוכר לו בשוויו אין כאן תוספת ומותר.
[ואע"פ שזו טובת הנאה - שאני הכא דהיא ממושכנת לו, ועוד שגם אם לא ימכור לו אינו מפסיד את השדה עצמה. ש"ך בנקוה"כ סו"ס קס. והט"ז מתיר בכל טובת הנאה.]
אך הש"ך מחמיר לכתחילה כדעת המגי"מ שההיתר למכור בשווייה הוא דווקא כפי השווי שיהיה בשעת המכירה, אבל אם מתחייב לו מתחילה למכור לו בשווי של שעת ההלוואה, זה גופא הוי ריבית.
מקור: שו"ע קעב, ד

שאלה: סיכום שיטות הראשונים בדין משכנתא:
| אתרא דמסלקי | אתרא דלא מסלקי
 | בנכייתא | בלא נכייתא | בנכייתא | בלא נכייתא
רש"י | ‫‬בבית אסור, בשדה מותר‫‬ | ‫‬בבית הוי ר"ק, בשדה הוי א"ר‫‬. | ‫‬מותר [אף בבית –גר"א]‫‬ | ‫‬מותר [אף בבית – גר"א]‫‬
תוס' | ‫‬מותר‫‬ | ‫‬אבק ריבית‫‬ | ‫‬מותר‫‬ | ‫‬מותר‫‬
הרי"ף | ‫‬אבק ריבית‫‬ | ‫‬ריבית קצוצה‫‬ | ‫‬אבק ריבית‫‬ | ‫‬אבק ריבית‫‬
הרמב"ם | ‫‬בבית אבק ריבית, בשדה מותר‫‬ | ‫‬בבית ר"ק, בשדה א"ר‫‬ | ‫‬בבית אבק ריבית, בשדה מותר‫‬ | ‫‬בבית ריבית קצוצה, בשדה אבק ריבית‫‬
הראב"ד | ‫‬אבק ריבית‫‬ | ‫‬ריבית קצוצה‫‬ | ‫‬מותר‫‬ | ‫‬אבק ריבית‫‬
הרשב"א | ‫‬מותר‫‬ | ‫‬ריבית קצוצה‫‬ | ‫‬מותר‫‬ | ‫‬אבק ריבית‫‬
מקור: טור ובית יוסף ריש סימן קעב

שאלה: להלכה, לפי דעת השו"ע באיזו משכנתא מותר למלווה לאכול פירות לכתחילה?
תשובה: אך ורק משכנתא דסורא. דהיינו:
א. שמסוכם מראש שהמשכנתא היא למספר שנים מסויים ואכילת הפירות באותם שנים היא בעד כל החוב כולו.
ב. בתנאי שהמלווה אינו יכול לכוף את הלווה לשלם. [אבל מותר להתנות שהלווה יוכל לשלם ולסלק את המלווה.]
ג. שאם התקלקלה השדה אין לו פרעון ממקום אחר.
טעם הדין: רבו דעות הראשונים בדין משכנתא בנכייתא ובלא נכייתא, באתרא דמסלקי ודלא מסלקי, ומסקנת השו"ע היא כדעת הרי"ף שכל משכנתא אסורה חוץ ממשכנתא דסורא שכותב לו "במשלם שניא אילין תיפוק ארעא דא בלא כסף".
ונאמרו ג' טעמי היתר בזה: א. מכיון שכולל את כל השנים יחד נראה טפי כמכירה. (תוס')
ב. מכיון שאין המלווה יכול להסתלק בעל כרחו של הלווה, לכן נחשב כשכירות ולא כהלוואה. (רמב"ן)
ג. מכיון שאם שטפה נהר מפסיד ואינו יכול לפרוע משאר נכסים. (רמב"ן)
וכ' הש"ך שלדעת השו"ע שני הטעמים הראשונים הם לעיכובא. ואת הטעם השלישי פסק בשו"ע (סעיף ג) בשם יש מי שאוסר.
מקור: שו"ע קעב, א; ש"ך שם א

שאלה: לדעת הרמ"א, באיזו משכנתא מותר למלווה לאכול פירות לכתחילה?
תשובה: בכל משכנתא שהיא בנכייתא - שמנכה לו שכר מועט עבור אכילת הפירות בכל שנה.
טעם הדין: הרמ"א מביא את דעת רש"י שמתיר משכנתא בנכייתא אף באתרא דמסלקי, ובאתרא דלא מסלקי מתיר אפ' בלא נכייתא. וכן את דעת הרשב"א שמשכנתא בנכייתא מותרת בכל מקום ומשכנתא בלא נכייתא אסורה בכל מקום. ומסיק שהולכים אחר המנהג, ונהגו כדעת הרשב"א.
מקור: רמ"א קעב, א

שאלה: להלכה, משכנתא בלא נכייתא באתרא דמסלקי - האם זו ריבית קצוצה?
תשובה: לדעת השו"ע - ריבית קצוצה.
לדעת הרמ"א - אבק ריבית.
טעם הדין: השו"ע פסק כדעת הרי"ף שמשכנתא בלא נכייתא היא ריבית קצוצה. אך הרמ"א מביא י"א כדעת רש"י והתוס' שאין זה אלא אבק ריבית.
מקור: שו"ע ורמ"א קסד, ד; שו"ע קעד, א וש"ך שם

שאלה: לדעת הרמ"א שמותר לעשות משכנתא בנכייתא, איזו אחריות אסור ללווה לקבל על עצמו?
תשובה: אחריות כזו שהמלווה לא יכול להפסיד משום צד.
טעם הדין: שיטת רש"י היא שאסור לעשות משכנתא בנכייתא בבית משום שאין צד הפסד למלווה. אבל התוס' חולקים משום שאפשר שיפול הבית. וכ' הטור דאף לפי התוס' אם הלווה מקבל אחריות שאם יפול הבית יתן לו מיד בית אחר אסור. ואמנם הב"י נקט שכיון שיכול להיות שהמלווה לא יצטרך לבית זה נחשב שיש לו הפסד. אך הדרכי משה והש"ך חולקים דסברה זו לבדה לא מספיקה להחשב הפסד. אלא הפסד הוא כגון שלא יהיה משכון אחר בינתיים ויפסיד את דמי הנכייתא, אבל אם מתחייב לתת לו מיד משכון אחר והוא לא מפסיד כלום אסור.
[ועי' בט"ז שחידש שאע"פ שמקבל עליו אחריות נחשב שיש הפסד שמא יפול הבית ולא יהיה כלל ממה לשלם. ולכן הוא נוקט לדינא דאפ' קיבל אחריות הוי א"ר ולא ר"ק.]
מקור: רמ"א קעב, א; ש"ך וט"ז שם

שאלה: לדעת השו"ע, באיזה אופן מותר למלווה לקבל משכנתא ולאכול פירות, כאשר הבית הוא באחריות הלווה להעמיד לו בית אחר אם יישרף או ייפול בית זה?
תשובה: אם עושה זאת בדרך שכירות ולא בדרך הלוואה ומשכון.
טעם הדין: כך כ' הרמב"ם שמותר להשכיר בית או שדה לכמה שנים בסכום מסויים ולהקדים את כל הסכום מראש, ולהתנות שאם ירצה יוכל לחזור בו באמצע הזמן ולנכות את הזמן שדר בו, ובאופן זה מותר אפ' אם האחריות היא על המשכיר.
מקור: שו"ע קעד, ח

שאלה: האם מותר להלוות על ספרים או על מקומות בית הכנסת ולשבת עליהם ("משכנתא")?
תשובה: טוב להחמיר לעשות בנכייתא.
טעם הדין: הרמ"א מביא שיש מתירים אף בלא נכייתא משום שריבית דרבנן מותרת לצורך מצווה, וסבירא להו שמשכנתא בלא נכייתא היא רק מדרבנן. אך למעשה הוא נוקט שיש להחמיר לעשות בנכייתא [לחוש לדעות שזו ריבית מן התורה].
מקור: רמ"א קעב, א; ט"ז וש"ך שם

שאלה: האם אפשר לעשות משכנתא בדרך היתר שלא בשעת ההלוואה?
תשובה: רק ע"י קנין גמור.
טעם הדין: כ' הרמ"א בשם בעל העיטור שכל ההיתר במשכנתא (דסורא, או בנכייתא) הוא דווקא בשעת ההלוואה שנקנה למלווה כעין מכר, אבל אח"כ פריטי אין כאן נסכא אין כאן. ופירש הט"ז שיש כאן חסרון של קנין, ולכן אם יעשה קנין המועיל שרי. (וכן מפורש ברמב"ן)
מקור: רמ"א קעב, ג; ט"ז שם ט

שאלה: עשו משכנתא סתם, ומנהג המקום הוא לעשות משכנתא דסורא או משכנתא בנכייתא, האם מותר למלווה לאכול פירות?
תשובה: אם המנהג לעשות משכנתא דסורא מותר.
אם המנהג לעשות משכנתא בנכייתא, הרמ"א מתיר והש"ך אוסר.
טעם הדין: הב"י הביא כמה דעות בזה ולא הכריע, אלא שכ' שאם נהגו שלא לעשות אלא משכנתא דסורא סתם משכנתא הכי הוא ושרי, והרמ"א למד מזה להתיר גם בנכייתא, אך הש"ך תמה ע"ז דדי לנו במה שהתרנו בנכייתא והבו דלא לוסיף עלה.
מקור: רמ"א קעב, ג; ש"ך שם כד

שאלה: משכנתא האסורה באכילת פירות מדרבנן, ועבר המלווה ואכל, האם ניתן לקזז את הפירות מהקרן?
תשובה: לא.
טעם הדין: כך מסקנת הגמ' (סז.) דסלוקי בלא זוזי כאפוקי הוא. [וכאן כו"ע מודים
לדין זה, ומה שנח' הרי"ף ורבנו אפרים הוא אם רק במשכנתא נאמר דין זה או בכל
אבק ריבית, אבל במשכנתא דשכונה גביה והוא מוחזק בה, לכו"ע כאפוקי הוא.]
מקור: רמ"א קעב, ב

שאלה: משכנתא שהמלווה אוכל פירות באיסור דרבנן, ומחה הלווה שלא יאכל המלווה פירותיו, מה הדין?
תשובה: מנכים את כל הפירות שיאכל מכאן ואילך.
טעם הדין: כ"כ הראשונים שמכיון שהוא מוחה בו הרי זה גזל ולא אבק ריבית, ולכן יוצא בדיינים.
אלא שכ' הרמב"ן דבאתרא דלא מסלקי -אמנם מנכים את אכילת הפירות אלא שא"א למנעו מלאכול בניכוי מפני שהשדה קנויה לו לאכילת פירות. אבל באתרא דמסלקי אפשר למנוע אותו מלאכול פירות.
והנה הש"ך כ' דלדעת הראב"ד לא מנכים כלל משום שהוא כבר קנה את זכות אכילת הפירות. ופסק הש"ך שהממע"ה. אך תמהו עליו האחרונים, שהראב"ד לא דיבר אלא במקום שאין חשש ריבית.
מקור: רמ"א קעב, א; ש"ך שם סקי"ז; רעק"א על הש"ך הנ"ל

שאלה: באיזה תנאים מותר למלווה שיש משכון בידו לחזור ולהשכיר אותו ללווה ("חכירי נרשאי")?
א. ‫‬רק במשכנתא דסורא.‫‬
ב. ‫‬ע"י אחר בלבד.‫‬
ג. ‫‬דווקא שלא התנו על כך מראש.‫‬
[ד. ‫‬לדעת הט"ז: רק אם הוא כבר ירד לשדה. אך הש"ך והלבוש מתירים בכל אופן.‫‬]
טעם הדין: הראשונים נח' אם מותר לעשות חכירי נרשאי במשכנתא דסורא או לא, והשו"ע (קסד, א) סתם כדעה האוסרת והביא את הדעה השניה בשם י"א.
ועוד נח' הראשונים אם מותר לעשות חכירי נרשאי ע"י אחר, וכ' הש"ך (קסד) דהשו"ע פסק לאיסור.
ומ"מ במקום דאיכא תרתי לטיבותא, הכריע השו"ע (קעב, ב וקסד, ב) להתיר.
אך כל זה הוא דווקא אם לא התנו מראש אבל אם התנו מראש אסור. ונח' הראשונים אם זו ריבית קצוצה: לדעת הרמ"ה כן ולדעת הרא"ש לא. וכ' הט"ז (קעב) דלהלכה הוי ריבית קצוצה.
והנה דעת הט"ז (קסד וקעב) היא שדווקא אם כבר החזיק בשדה מותר לעשות משכנתא דסורא ע"י אחר, אך הש"ך והלבוש מתירים בכל אופן, וכך מפורש בבדק הבית בשם הריטב"א להיתר.
מקור: שו"ע קסד, א-ב וקעב, ב; ט"ז וש"ך שם ושם

שאלה: האם מותר למכור בית ולהתנות שהקונה מתחייב להשכיר אותו למוכר?
תשובה: מותר לכתחילה.
טעם הדין: כ"כ הריב"ש והטעם הוא מפני שיש כאן מכירה גמורה ולא הלוואה כלל, והקונה הוא גדול באדנות מן המוכר לעולם.
וכמובן שמדובר שעשו קנין גמור (ט"ז)
מקור: שו"ע קסד, ג

שאלה: משכנתא שהמלווה אוכל פירות בהיתר, ואמר לו הלווה שיפסיק לאכול פירות הואיל והוא מעוניין לפרוע לו את הכסף בהקדם, האם המלווה צריך להפסיק לאכול פירות?
תשובה: בתוך הזמן המוסכם למשכנתא - לא.
לאחר הזמן המוסכם - כן.
טעם הדין: בגמ' (סז:) כתוב שאם הלווה אומר איזיל ואטרח ואייתי זוזי המלווה צריך להפסיק לאכול פירות, ופירש הרשב"א שמדובר במשכנתא שעבר זמנה והמלווה עדיין אוכל לפי התנאי הראשון שזה מותר, אבל אם הלווה מוחה אסור. אבל במשכנתא בתוך הזמן, אפ' אם היא באתרא דמסלקי, כל זמן שלא הביא הלווה את הכסף בפועל, המלווה יכול לאכול פירות.
מקור: ש"ך קעב, יד וטז

שאלה: משכנתא במקום שמקובל שאפשר לפדותה רק בזמנים מסויימים כגון בט"ו יום הראשונים בכל שנה, האם נחשב "אתרא דמסלקי" או "אתרא דלא מסלקי"?
תשובה: אתרא דלא מסלקי.
טעם הדין: הראשונים נח' בדין זה, לדעת הרא"ש נחשב אתרא דמסלקי משום שיכול לפדותו בתחילת השנה, אך לדעת הראב"ד זה נחשב אתרא דלא מסלקי. [ויתרה מזו כ' הרשב"א דאף באותם ט"ו ימים נחשב כאתרא דלא מסלקי] וכ' הש"ך דעיקר ההלכה כהראב"ד.
מקור: בית יוסף קעב; ש"ך קעב כו

שאלה: יהודי שהילווה לגוי במשכנתא והוא אוכל פירות בחינם, והלך הגוי ומכר את ביתו הממושכן ליהודי אחר ע"מ שהקונה יפרע את החוב, האם מותר למלווה להמשיך לאכול פירות בחינם?
תשובה: מותר.
טעם הדין: כך פירש הראב"ד את המעשה של רב מרי בר רחל ורבא (ב"מ עג:), וטעם ההיתר הוא מפני שבדיני הגויים המלווה אוכל פירות בחינם עד שיפרע לו הלווה את הכסף, ואין לקונה יותר זכות ממה שהיה למוכר. [ודלא כדמשמע מרש"י שטעם ההיתר מפני שהקונה לא התחייב לפרוע את החוב ואינו נחשב כלווה כלל, אבל אם התחייב לפרוע את החוב אסור.]
מקור: שו"ע קעב, ה; ש"ך שם ל

שאלה: במשכנתא שהמלווה אוכל פירות בהיתר, מי משלם את המס?
תשובה: המס המוטל על הקרקע עצמה - הלווה.
המס על הפירות - המלווה.
טעם הדין: החילוק הוא שהמס המוטל על הקרקע בעל הקרקע משלם אותו, ובמקרה שלנו זהו הלווה, אבל המס על הפירות מוטל על מי שעובד בשדה וזהו המלווה ואם הלווה משלם אותו זו ריבית.
מקור: רמ"א קעב, ו; ט"ז ש"ך שם

שאלה: מלווה שקיבל שדה במשכנתא ואכל פירות בהיתר, ובסוף התברר שהשדה גזולה והוצרך המלווה לשלם שכר לבעלים האמיתי, האם יכול להוציא את הסכום הזה מהלווה או שיש בזה חשש ריבית? [מדובר שהלווה קיבל על עצמו אחריות]
תשובה: מותר
טעם הדין: הרשב"א דן בנושא זה, וצדדי הנידון: הנה מבואר בגמ' (ב"מ יב.) שבמכר מותר לקבל אחריות על השבח ואין בזה חשש ריבית, מפני שאינו דומה מכר להלוואה. ומשמע שבהלוואה אסור. וכאן יש להסתפק אם מה שהוא אוכל פירות בנכייתא נחשב כמכר או שזו עדיין הלוואה. והכרעת הרמ"א להתיר בזה.
מקור: רמ"א קעב, ו

שאלה: מלווה שקיבל שדה במשכנתא ואכל פירות בהיתר, ובסוף התברר שהשדה גזולה והוצרך המלווה לשלם שכר לבעלים האמיתי, האם יכול להוציא את הסכום הזה מהלווה או שיש בזה חשש ריבית? [מדובר שהלווה לא קיבל על עצמו אחריות]
תשובה: לדעת הט"ז: אסור.
לדעת הרמ"א והש"ך: מותר.
טעם הדין: שורש המח' הוא האם אומרים במקרה זה אחריות טעות סופר כמו במכר, ואז מותר לו לשלם כמו שמותר לקבל אחריות מכר ואין זה דומה לריבית. או שאחריות אינה טעות סופר ונמצא שהלווה לא חייב באחריות, ואם הוא משלם לו בכל זאת אז יש בזה איסור ריבית.
מקור: רמ"א קעב, ו; ט"ז שם ונקוה"כ שם

שאלה: שימוש במשכון במחיר סימלי - מהם תנאי ההיתר? (3 תנאים)
Q: ‫[...]‬
‫[...]‬
‫[...]‬
A: ‬א. התשלום מנוכה מהחוב.‫; ‬ב. המשכון ממושכן עבור החוב בקנין.‫; ‬ג. סוכם ביניהם מראש.‫
טעם הדין: א. כ"כ החוו"ד (קעב, ג), וטעמו משום שגם בנכייתא יסוד ההיתר משום שייתכן שיכלה כל החוב בנכייתא זו וכעין משכנתא דסורא ולכן חשיב קצת כמכר, אבל אם משלם לו על השימוש במזומן אין שום היתר.
ב. כך מפורש בסימן קסו, והטעם משום שאין זה דומה למכר כלל. ולכן אם נתן לו משכון באמצע תקופת ההלוואה צריך לעשות קנין. (ט"ז קעב)
ג. לדעת הסמ"ע צריך להתנות כן בשעת ההלוואה, ולדעת הט"ז מספיק שיתנו כן לפני השימוש. אבל אם השתמש בלי שסיכמו מראש צריך לשלם מחיר מלא, כי החוב לא נהפך לשכירות בלי הסכמת שניהם.
מקור: ריבית הלכה למעשה פרק חדש על משכון, סעיפים ז-י

שאלה: במשכנתא שהלווה או המלווה יכולים לבטלה בכל עת, האם מותר למלווה לאכול פירות?
תשובה: אם הלווה יכול לבטל - מותר.
אם המלווה יכול לבטל- לדעת השו"ע אסור, לדעת הרמ"א מותר.
טעם הדין: מה שהלווה יכול לבטל אין זה חסרון כלל, כי משכנתא מותרת לפי תנאי ההיתר גם באתרא דמסלקי. אבל מה שהמלווה יכול לבטל, לדעת המתירים רק במשכנתא דסורא אין להתיר בזה משום שחלק מתנאי משכנתא דסורא שהמלווה לא יוכל לחזור בו, אבל לפי המתירים במשכנתא בנכייתא מותר גם בזה.
מקור: ריבית הלכה למעשה פרק חדש על משכון, סעיף יא

שאלה: מי שהילווה וקיבל משכון שמיועד להוצאה כגון דולרים או דבר מאכל, האם הוא צריך לשלם על השימוש במשכון?
תשובה: אסור לו לשלם.
טעם הדין: במקרה כזה השימוש מוגדר כהלוואה ולא כשכירות, והתורה אסרה ליטול שכר על הלוואה.
מקור: ריבית ברורה יט, כג

שאלה: מי שנתן משכון לחברו וכעת הוא מעוניין למכרו, האם מותר לו למכרו למלווה?
תשובה: המלווה קודם לכולם.
טעם הדין: כך ההלכה שהממשכן דוחה אף את ה"בר מצרא", ואע"פ שהלבוש טען שבמקרה כזה זה ייחשב כריבית, כבר דחה הט"ז דבריו שהנאה זו היא באה ממילא למלווה, וכמו שלא נאסור כל הלוואה על משכון משום פרוטה דרב יוסף.
מקור: ט"ז קעב, י

שאלה: האם מותר ללווה להתחייב למכור למלווה שדה גם אם לא ירצה הלווה למכור את שדהו כלל?
תשובה: אסור.
טעם הדין: החוו"ד (קסט, לד) מחלק שאין זה דומה להתחייבות שאם תמכרנה לא תמכרנה אלא לי, מפני ששם הוא רוצה למכור אלא שמתחייב למכור דווקא לזה, אבל אם אינו רוצה למכור כלל את שדהו ומוכר בעל כרחו זו ריבית.
מקור: ריבית הלכה למעשה פרק חדש על משכון, סעיף מד

שאלה: מטבע שהוסיפו או פיחתו על משקלה, האם כשמחזיר מהמטבע החדשה ישלם לפי אותו מנין המעות שלווה, או שמחשב לפי המשקל הקודם ומוסיף או פוחת לפי חשבון?
תשובה: אם שינוי המשקל השפיע על מחירי השוק, משלם לפי חשבון.
ואם לאו, אם השתנה עד חומש משלם לפי מנין, יותר מחומש משלם לפי חשבון.
טעם הדין: כך איתא בגמ' (ב"מ צז:) והטעם הוא שאם השתנה המחיר, אז נמצא ששווי המטבע עצמו השתנה, אבל אם לא השתנו המחירים מחזיר לפי מנין כי מטבע נמדד לפי שווי בלבד ולא לפי חומר. אלא שאם השתנה יותר מחומש שיכול לחתוך ממנו בפועל מטבע כמו הישן ועדיין להשאר עם חתיכת כסף ביד, אז נמצא שיש לו תוספת אמיתית בחומר. אבל עד חומש אינו יכול לעשות כן, כי שכר הצורף וחסרון ההיתוך עולים עד חומש. [רא"ש ע"פ ביאור הט"ז, ש"ך בכוונת הדרישה.]
וטעם נוסף שעד חומש אין מקפיד הלווה, וגם יש הרבה מטבעות שמשתנים במשקלם עד חומש. [רשב"א.]
מקור: שו"ע קסה, א

שאלה: אם קבעו מטבע חדש באותו משקל של המטבע הישן, והוזלו הפירות מחמת כך, האם יכול לשלם לו מהמטבע החדש או שיש בזה חשש ריבית?
תשובה: משלם מהמטבע החדשה.
טעם הדין: כך מפורש בגמ' (ב"ק צז:). והטעם: מכיון שלא הוסיפו במשקל כלום, אז אין כאן חסרון במה שהוזלו הפירות, כי באמת יוקר וזול תלוי בפירות ולא במטבע, כלומר שמטבע הוא עצם השווי ולא שייך בו עלייה וירידה אלא א"כ באמת שינו ממשקלו.
מקור: רמ"א קסה, א

שאלה: אם הוסיפו על המטבע יותר מחומש או שהוזלו הפירות מחמת התוספת, והמלך קבע שכל הפורע יפרע מהמטבע החדשה, האם מותר לעשות כן או שיש בזה איסור ריבית?
תשובה: מותר, דדינא דמלכותא דינא.
טעם הדין: כך פסקו הראשונים (רמב"ן ועוד), וכ' הש"ך דאף לפי הסוברים דלא אמרינן דינא דמלכותא דינא אלא במסים וכיו"ב, מודים הם שמטבע דינו כמסים דאמרינן דינא דמלכותא משום שהמלך הוא הקובע את המטבע.
מקור: רמ"א קסה, א; ש"ך שם

שאלה: ישראל שלוה מעות מגוי ברבית, האם מותר לישראל אחר להיות ערב על הקרן והריבית? (פרט את סוגי הערבות)
תשובה: "ערב סתם" (שגובים ממנו רק אם הלווה לא משלם) - מותר.
"ערב קבלן" (שגובה ממי שירצה)  או "ערב שלוף דוץ" (שגובה רק מהערב) - אסור.
טעם הדין: שרשי הדין - איתא בגמ' (ב"מ עא:) "תנו רבנן, אל תקח מאיתו נשך ותרבית – אבל אתה נעשה לו ערב. למאן? אילימא לישראל, והא תנא אלו עוברין בלא תעשה: המלווה, הלווה, הערב והעדים. אלא לנכרי. וכיון דדיניה דנכרי דאזיל בתר ערבא, איהו ניהו דקשקיל מיניה ריביתא. אמר רב ששת שקיבל עליו לדון בדיני ישראל".
מבואר בסוגיא זו, שכאשר המלווה והלווה הם יהודים, אסור ליהודי להיות ערב בהלוואה זו, וזהו איסור לאו דלא תשימון עליו נשך, כמבואר במשנה (עה:). אבל אם המלווה הוא גוי והלווה הוא ישראל, אז יש בזה חילוק, שאם המלווה אזיל בתר ערבא [-הולך אחר הערב] אסור, משום שנחשב שישראל הערב הילווה לישראל הלווה בריבית. אבל אם המלווה קיבל על עצמו שלא ללכת אחר הערב מותר.
ויש לידע, שישנם ג' מיני ערב, האחד שתובע תחילה את הלווה, ורק אם אין ללווה מה לשלם הוא תובע את הערב, וזהו הנקרא "ערב סתם", השני הוא שיכול לתבוע איזה מהם שירצה והוא "ערב קבלן", והשלישי הוא שתובע רק את הערב ואינו יכול לתבוע את הלווה, והוא הנקרא "ערב שלוף דוץ".
ונח' הראשונים בביאור הסוגיא, דלדעת רש"י ודעימיה הגמ' מחלקת בין ערב קבלן ושלוף דוץ שאסורים, לבין ערב סתם שמותר. אבל לדעת הרשב"א ודעימיה, ערב קבלן דינו כערב סתם שמותר, ואין אסור אלא בערב שלוף דוץ.
להלכה - כ' הבית יוסף דחכמי דורו נקטו לאסור כרש"י, וצ"ע אמאי והא המנהג הוא כהרשב"א שמתיר, וכל מקום שההלכה רופפת הולכים אחר המנהג, ועוד דהא בעל העיטור אזיל בשיטת הרשב"א, שהרי הוא מתיר לכל הפחות בקבלן, אם המלווה הוא גוי.
והכריע הבית יוסף, דלכתחילה מחמירים כרש"י, אבל בדיעבד המוציא מחברו עליו הראיה, וכל מקום שנמצא שם הממון אין מוציאים מידו.
ובשו"ע (סעיף א) פסק בסתם כדעת רש"י, שאסור להיות ערב על הלוואת גוי לישראל, אא"כ קיבל עליו הגוי שלא לתבוע את הערב תחילה. וכ' די"א שאין אסור אלא בערב שלוף דוץ, אבל קבלן מותר. וכ' הט"ז דכוונתו דלענין דיעבד יש חילוק בין ערב שלוף דוץ לקבלן, אבל לכתחילה בשניהם אסור, וכמו שהכריע בבית יוסף.
מקור: ב"י ושו"ע קע, א

שאלה: ישראל שלווה מגוי בריבית ונעשה ישראל אחר "ערב קבלן" או "ערב שלוף דוץ" על הקרן והריבית - אם גבה הגוי מהערב, האם מותר לו לחזור ולגבות מהלווה?
תשובה: אסור.
טעם הדין: הטור מביא בשם הר"י קרקוז"א שנקט במקרה כזה שמותר לערב לגבות מהלווה, מפני שהוא גרם לו הפסד זה. אך הטור תמה ע"ז, דאמנם שאר הפסדים כגון שאנסו צריך לשלם לו, אבל לא נאמר לו לשלם רבית. וכן פסק הרמ"א כדעת הטור. [ויעוי' בדברי הש"ך שנקט דאף הר"י קרקוזא לא נקט כן אלא בערב קבלן ולא בערב שלוף דוץ, ודלא כהרמ"א והב"ח, ובזה מיושבת קושיית הט"ז מהגמ'.]
ובביאור דעת הר"י קרקוז"א יעוי' בט"ז שכ' דס"ל דצד אחד בריבית אסור רק מדרבנן, ואע"פ שלכתחילה אסור לתת אבק ריבית, כאן שנגרם לו הפסד זה נחשב כאילו כבר שילם. אבל הטור ס"ל דצד אחד בריבית אסור מן התורה.
מקור: רמ"א קע, א; [ט"ז וש"ך שם]

שאלה: ישראל שלווה מגוי ונעשה ישראל אחר "ערב קבלן" או "ערב שלוף דוץ" על הקרן והריבית, ושילם הערב לגוי וחזר וגבה מהלווה, האם יכול הלווה להוציא את הריבית מידי הערב?
תשובה: ב"ערב קבלן" - אין מוציאים מידו.
ב"ערב שלוף דוץ" - מוציאים מידו. [ולדעת הרמ"א אין מוציאים]
טעם הדין: הבית יוסף כ' דבערב קבלן שנח' הראשונים אם מותר לעשות כן או לא, אין מוציאים מידו משום שהממע"ה. ותמה ע"ז הרמ"א דבלא"ה אין מוציאים מידו משום דלא גרע מאבק ריבית. ואמנם הש"ך והט"ז נקטו דאין זה אבק ריבית ולכן ב"ערב שלוף דוץ" דכו"ע מודו שיש בו איסור הרי זה איסור תורה ומוציאים מידו.
מקור: ש"ך קע, ב; ט"ז קע, ב

שאלה: מהי דעת הטור - ישראל שלווה מגוי, האם מותר לישראל להיות "ערב קבלן" על הקרן והריבית?
תשובה: לדעת הבית יוסף והט"ז - מותר.
לדעת הרמ"א ורעק"א - אסור.
טעם הדין: דברי הטור סתומים לכאו', אך הבית יוסף מדייק מסו"ד שכ' בשם הראב"ד שאם הישראל מלווה לגוי בריבית, אסור לישראל ליעשות ערב אלא א"כ התנה הגוי שלא ידחה את המלווה אצל הערב אם יש לו מה לשלם. משמע, שמספיק שיתנה שלא יהיה ערב שלוף דוץ כדי להתיר, ומכאן שמותר להיות ערב קבלן.
אמנם הרמ"א בדרכי משה מדייק להיפך מלשון הטור שכ' "ואם כתב לו לדון בדינינו שלא לתבוע לערב תחילה", משמע שמותר רק באופן שהתנה להיות ערב סתם, אבל ערב קבלן אסור.
הט"ז מיישב, דלעולם ס"ל להטור כהרשב"א כדמוכח מסו"ד, ומש"כ "שלא לתבוע לערב תחילה" כוונתו שלא לתבוע רק לערב, אלא למי מהם שירצה כמו ערב קבלן, ובאמת מותר להיות ערב קבלן.
אמנם רעק"א מפרש להיפך, דלעולם הטור אוסר בקבלן כדעת רש"י, ומש"כ בשם הראב"ד שצריך שיתנה שלא יהיה שלוף דוץ, הוא משום שאחרי שהתנה כן הגוי, אז דיני הישראל הוא שלא יגבה מן הערב כלל אא"כ אין ללווה מה לשלם [דדינינו הוא להיות ערב סתם ולא קבלן], והמלווה ידון כדינינו שלא לגבות מהערב תחילה, ושוב הוי ערב סתם.
מקור: ט"ז קע, ע; רעק"ע שם

שאלה: האם מותר ללווה לשלם לאדם כדי שיהיה ערב? (פרט את סוגי הערבות)
תשובה: ב"ערב סתם" - מותר.
ב"ערב קבלן" - לדעת הט"ז והש"ך מותר. [והחוו"ד אוסר]
ב"ערב שלוף דוץ" - הט"ז אוסר והש"ך מתיר.
טעם הדין: הט"ז מאריך לבאר שכשם שמותר לשלם לערב סתם על ערבותו משום שאינו משלם לו על כך שהוא מלווה לו, אלא רק על עצם קבלת האחריות כדי שהמלווה יהיה בטוח יותר, ולא עלה על דעת הערב לשלם באמת כי א"כ לא היה נעשה ערב. כך מותר גם ב"ערב קבלן", ולא מיבעיא לדעת הרשב"א שהערב לא נחשב מלווה כלל, אלא אף לדעת רש"י שהערב נחשב מלווה מ"מ התשלום הוא לא על ההלוואה אלא על הבטחון וכנ"ל. אבל ב"ערב שלוף דוץ" הט"ז אוסר משום שמיד נעשה הערב מלווה של הלווה. ואמנם הש"ך (בנקודות הכסף) מתיר גם בזה כי השכר אינו על ההלוואה אלא על מה שמתחייב בעד חברו.
מקור: ט"ז קע, ג בתשובת שאלה; נקודות הכסף שם; חוו"ד קע ביאורים סק"א

שאלה: ישראל שהילווה לגוי בריבית, האם מותר לישראל אחר להיות ערב בהלוואה זו? (פרט את סוגי הערבות)
תשובה: "ערב סתם" מותר.
"ערב קבלן" או "ערב שלוף דוץ" אסור.
טעם הדין: בגמ' מבואר במקרה ההפוך - גוי שהילווה לישראל, שאם המלווה הולך אחר הערב הרי זה אסור מפני שנחשב כאילו הערב הילווה ללווה. וכ' הראב"ד דה"ה במקרה דידן, כשישראל מלווה לגוי, שיש איסור להיות ערב אם המלווה הולך אחר הערב מפני שנחשב כאילו המלווה הילווה לערב. וכבר נח' הראשונים אם האיסור הוא רק ב"ערב שלוף דוץ" או גם ב"ערב קבלן". אמנם כאשר ישראל הוא המלווה הדין חמור יותר, ואף הר"ן אוסר בזה משום שישראל מישראל נוטל ריבית גמורה שהתרבתה על הערב.
[והנה ברעק"א כ' סברה נפלאה, דאם התנה עם הגוי שלא יהיה ערב שלוף דוץ, ממילא אף אם בדיניהם הוא ערב קבלן, מ"מ הרי בדינינו הוי ערב סתם ושרי כי המלווה לא יגבה מהערב אא"כ אין ללווה, שהרי בדיניהם יכול לתבוע את הלווה אם ירצה.]
מקור: שו"ע קע, ב; ש"ך שם ג [ועי' רעק"א שם]

שאלה: גוי שלווה מעות מישראל בריבית, האם מותר לישראל אחר להיות ערב רק על הקרן ולא על הריבית?
תשובה: לדעת הרמ"א והש"ך: מותר, ובתנאי שהריבית תעבור ישירות מהגוי לישראל המלווה.
לדעת הט"ז: אסור.
טעם הדין: הראבי"ה פוסק שישראל שנעשה ערב בהלוואת ישראל לגוי, ישלם רק את הקרן ולא את הריבית. ולמד מזה תרומת הדשן שבערבות על הקרן בלבד אין שום איסור, כי גם אם נאמר שהערב נחשב בעצמו כלווה הרי הריבית אינה ממנו אלא מהגוי, ונמצא שהריבית אינה מהלווה למלווה. ומ"מ החמיר תרומת הדשן שאם הריבית באה מידי ישראל לישראל הרי זה מיחזי כריבית ואסור. וכן פסק הרמ"א להלכה. אך תמה ע"ז הט"ז שהרי אסור ללווה לומר פלוני יתן בעבורי ריבית (כמבואר בסימן קס, יג), וכיון שהערב נחשב כלווה הרי הגוי נותן בעבורו ריבית. והראבי"ה מיירי שנעשה ערב באיסור, ומ"מ ישלם הקרן, אך אין ללמוד מזה היתר לכתחילה. והש"ך הסכים עם הרמ"א לדינא וכ' דאדרבה בסימן קס משמע להתירא. [ואולי כוונתו דהגוי אינו נחשב כנותן בעבור הישראל הערב, דאדרבה הוא נותן בשביל הלוואתו הוא, והישראל עשה לו טובה שהסכים להיות ערב, וכמש"כ בביאור הגר"א] עוד כ' הש"ך שאין שום איסור להיות ערב, וכל האיסור הוא לקיים את הערבות שלו.
מקור: רמ"א קע, ב; ט"ז סק"ה ונקודות הכסף שם

שאלה: ישראל שהילווה לגוי בריבית - האם מותר לישראל אחר להיות ערב רק על הריבית ולא על הקרן?
תשובה: אם המלווה מתחייב שלא לגבות מהלווה כל זמן שהערב משלם - אסור.
אם המלווה יכול לכוף את הגוי לשלם בזמן - מותר. ובתנאי שהריבית תעבור ישירות מהגוי למלווה.
טעם הדין: הרמ"א פסק שמותר להיות ערב רק על הריבית ולא על הקרן. ובתנאי שהריבית [-דווקא, ולא הקרן. ש"ך סק"ו] תעבור ישירות מידי הגוי למלווה. אך תמהו עליו הפוסקים (ב"ח ולבוש) דזה נגד בעל התרומות שכ' דכיון שמתחייב על הריבית מחמת הקרן, הוי קבלת האחריות על הקרן ודמי ללווה ממש. ומה שתירץ הב"ח דכיון שהכסף עובר מישראל לגוי שרי, כבר דחוהו הפוסקים דאין חילוק בזה. אלא החילוק הוא כמש"כ הש"ך דאם המלווה מתחייב שלא לכופו כל זמן שהוא משלם, הרי אחריות הקרן על הערב לשלם ריבית עליה. אך אם אין אחריות קרן על הערב כלל, כגון שהלווה לו לזמן והוא חייב לשלם לו בסוף הזמן, אינו אלא ערב בעלמא. [ע"פ ביאור החוות דעת]
מקור: רמ"א קע, ב; ט"ז סק"ו; ש"ך סק"ז; חוו"ד סק"ז

שאלה: ישראל שהילווה לגוי בריבית ונתן לו הגוי משכון על הקרן, האם מותר לישראל להיות ערב על הריבית?
תשובה: מותר אפ' אם הישראל נותן את הריבית ליד הגוי.
טעם הדין: הרמ"א חידש מסברא דידיה שכל מה שחיישינן למיחזי כריבית אם הריבית עוברת מיד ישראל לישראל, היינו דווקא במקום שאין משכון דאז נראה קצת שהישראל הוא הלווה, אבל כשיש משכון ועיקר השעבוד על המשכון לא מיחזי כריבית כלל.
והנה הט"ז טען כנגד הרמ"א דיש לאסור משום שמה שקיבל אחריות על הריבית חשיב כלווה על הקרן [וכסברת בעל התרומות] וכמו שהסכימו הלבוש והש"ך ג"כ נגד הרמ"א במקום שאין משכון. [והש"ך חילק גם בזה, ואכ"מ] אך הש"ך כ' דבמקום שיש משכון סרה אף טענה זו, מפני שאין אחריות על הקרן על הישראל אלא רק על המשכון. וסיים דכן המנהג פשוט להתיר בזה.
מקור: רמ"א קע, ב; ט"ז סק"ז ונקודות הכסף שם.

שאלה: ישראל שהילווה לגוי בריבית על משכון או שהיה לו ערב, האם מותר לישראל להיכנס במקום המשכון או הערב?
תשובה: על הריבית שעלתה עד עכשיו - מותר בכל גווני.
על הריבית שתעלה מכאן ואילך - מותר רק אם זקף הגוי במילווה, או שיש משכון בשווי הכולל את הריבית הזו. [לדעת הט"ז: או אם עשו קנין ע"ז, אך הש"ך אוסר גם בזה]
טעם הדין: הט"ז הבין שכל החסרון הוא משום שנחשב ערב שלא בשעת מתן מעות שאינו קונה, ולכן אם עשו קנין מתחייב הכל. אך הש"ך למד שטעם האיסור מפני שהריבית התרבתה על הערב הזה, ולא מהני לזה קנין.
מקור: רמ"א סו"ס קע; ט"ז וש"ך שם

שאלה: גוי שהילווה מעות לישראל בריבית והתגייר, האם גובה את הריבית?
תשובה: אם זקף במילווה לפני שהתגייר - גובה אפ' מה שהתרבה עליו לאחר הגירות.
אם לא זקף במילווה כלל, או שזקף לאחר שהתגייר - אינו גובה אפ' מה שהתרבה עליו בעודו גוי.
טעם הדין: בגמ' (עב.) מבואר חילוק זה בין זקף במילווה בעודו גוי לבין זקף במילווה לאחר שהתגייר.
במקום שזקף במילווה - נח' הראשונים אם גובה מה שהתרבה עליו לאחר הגירות או רק מה שהתרבה בעודו גוי, ולהלכה הכריע הש"ך (קעא, א) להיתר. וכן מוכח מהרמ"א סו"ס קע.
במקום שלא זקף במילווה - כ' הרא"ש דאע"פ שמן התורה מותר לגבות הריבית שעלתה בעודו גוי, מ"מ חכמים החמירו בדבר. ואמנם הפרישה הבין שהחומרא היא דווקא במקום שזקף אחר שהתגייר, אך הש"ך פסק שאף אם לא זקף כלל ישנה לחומרא זו.
מקור: שו"ע קעא, א; ש"ך שם סק"א וסק"ב

שאלה: גוי שלווה מעות מישראל בריבית והתגייר, האם משלם את הריבית?
תשובה: מה שהתרבה עליו בתור יהודי - אינו משלם.
מה שהתרבה עליו בתור גוי - משלם.
[לדעת הש"ך לכתחילה: רק אם זקף הכל במילווה עכ"פ לאחר שהתגייר]
טעם הדין: מעיקר הדין היה ראוי שאם לא זקף במילווה בעודו גוי שלא ישלם את הריבית, וכמו בישראל שלווה מגוי והתגייר, אך חכמים תקנו שישלם זאת כדי שלא יאמרו שבשביל מעותיו התגייר. ואמנם מה שכבר התרבה עליו בתור יהודי שזו ריבית קצוצה, בזה פסק השו"ע כדעת הרמב"ם שאינו משלם, ודלא כהרא"ש שפסק שגם בזה ישלם. ומכל מקום החמיר הש"ך לכתחילה שלא ישלם את הריבית אא"כ זקף במילווה עכ"פ לאחר שהתגייר וכדמשמע מדברי הרמב"ם, אבל אם לא זקף כלל אף לאחר שהתגייר טוב להחמיר שלא לקחת ממנו ריבית.
מקור: שו"ע קעא, א; ש"ך שם סק"ג